П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3158/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:
В серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі – відповідач, ГУ ДФС), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №271-0 ДПА у Миколаївській області від 26.11.2001 року про звільнення позивача;
- поновити позивача на посаді начальника відділу у підрозділі податкової міліції ГУ ДФС або рівнозначній посаді;
- стягнути з ГУ ДФС на користь позивача заробітну плату.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з порушення позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, та відсутністю заяви про поновлення строку.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року позов повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 05.08.2020 року з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №271-0 від 26.11.2001 року про звільнення його з посади, поновлення його зі звільненої посади або на рівнозначній посади, а також про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно ч.1 ст.233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Встановивши, що позовну заяву було подано майже через 19 років з дати прийняття спірного наказу, чим було порушено, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, місячний строк звернення до суду, суд першої інстанції ухвалою від 10.08.2020 року залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням доказів поважності причин пропуску такого строку.
14.08.2020 року на виконання вимог зазначеної ухвали від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку.
Позивач обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду тим, що намагався вирішити спір в досудовому порядку та починаючи з 05.12.2001 року подавав до відповідача кілька письмових запитів про законність його звільнення, що залишились без відповіді. Просив прийняти до уваги що на підставі ч.1 ст.99 КАС України, яка є бланкетною нормою, та інших Законів з врахуванням вказаних вище обставин (підстав) судом можуть бути застосовані інші строки для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неповажність тверджень позивача про те, що строк було порушено через надсилання кількох письмових запитів до відповідача про законність його звільнення, які залишились без відповіді.
Крім того, з копії спірного наказу від 26.11.2001 року №271-0, доданої відповідачем до матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено за власним бажанням, з чим він був ознайомлений 26.11.2001 року, про що свідчить підпис позивач на вказаному наказі.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що підпис позивача про ознайомлення з наказом на спірному наказі від 26.11.2001 року №271-0 є підробленим, оскільки позивачем не надано суду будь яких доказів з цього приводу.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в поновленні строку на звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №271-0 від 26.11.2001 року про звільнення його з посади, та поновлення його зі звільненої посади або на рівнозначній посади.
Також відповідачем до матеріалів справи було додано копію розписки про отримання позивачем трудової книжки та військового квітка 26.11.2001 року, тобто у день звільнення.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в поновленні строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі, виходячи з наступного.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем не виконано п.2 спірного наказу, а саме, на день його звільнення з займаної посади з ним не було проведено повний розрахунок. Відповідач має заборгованість по виплаті заробітної плати за несплачені компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні, відрядження, що припадали на неробочі та вихідні дні, виплати за цілодобові чергування, компенсацію за втрату частини заробітної плати.
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати в будь який час без обмеження будь-яким строком.
Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що при прийнятті оскаржуваної ухвали від 18.08.2020 року судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та помилково повернуто позивачу позовну заяву в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати.
Відповідно п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції від 18.08.2020 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню в частині позовної вимоги про стягнення заробітної плати, з направленням справи в цій частині позовних вимог до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.320, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року – скасувати в частині позовної вимоги про стягнення заробітної плати, з направленням справи в цій частині позовних вимог до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.