ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/12695/19
адміністративне провадження № К/9901/22811/20, № К/9901/20459/20, К/9901/21063/20, №  К/9901/22415/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія "Укренерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трифановка Енерджі», Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року (суддя Келеберда В.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року (судді Чаку Є.В., Мєзєнцев Є.І., Федотов І.В.) у справі № 640/12695/19 за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Комунального підприємства "Харківводоканал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго»), Державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - ДП «Гарантований покупець»), Акціонерне товариство "Дніпроазот" (далі - АТ «Дніпроазот»), Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ «Марганецький ГЗК»), Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Покровський ГЗК»), Акціонерне товариство "Запорізький завод феропластів" (далі - АТ «Запорізький завод феропластів»), Товариство з обмеженою відповідальністю "Акванова Девелопмент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренджи Сарата", Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськцемент" (далі - ПрАТ "Івано-Франківськцемент") , Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (далі - ТОВ «Карпатнафтохім»), Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", Товариство з обмеженою відповідальністю "Трифановка Енерджі" (далі - ТОВ «Трифановка Енерджі»), Приватне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна (далі - ПрАТ «Дніпроспецсталь»), Комунальне підприємство "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", Товариство з обмеженою відповідальністю "Сивашенергопром", Приватне акціонерне товариство "Суха Балка", Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Білоцерківмаз", Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний млин", Товариство з обмеженою відповідальністю "Київхліб", Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський пекарний дім", Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонський машинобудівний завод", Приватне акціонерне товариство "Український графіт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопром Сістем", Ватутінське комунальне виробниче підприємство "Водоканал", Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", Товариство з обмеженою відповідальністю "Таврійська ливарна компанія "ТАЛКО", Асоціація "Укрводоканлекологія", Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична Україна ЄК" про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
Позивачі - Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (далі - АТ «НЗФ»), Комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі - КП «Харківводоканал»), Товариство з обмеженою відповідальністю "Побужський феронікелевий комбінат" (далі - ТОВ «ПФК») звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач) про:
- визнання протиправними та скасування постанов НКРЕКП від 07 червня 2019 року №  954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року» (далі - постанова № 954) та № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року» (далі - постанова № 955), від 12 липня 2019 року № 1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО» (далі - постанова № 1411);
- зобов`язання НКРЕКП утриматися від учинення дій щодо прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії.
На обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують про те, що 12 грудня 2018 року НКРЕКП прийнято постанову № 1905 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на 2019 рік», якою установлено тариф на передачу електричної енергії, включаючи плату на централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергосистемою України, на 2019 рік на рівні 5,926 коп/кВт год (без ПДВ). Проте 07 червня 2019 року НКРЕКП прийнято постанову № 954, якою встановлено ДП «НЕК «Укренерго» на ІІ півріччя 2019 року тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347,43 грн/МВт год (без ПДВ) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком. Окрім того, 07 червня 2019 року НКРЕКП прийнято постанову ?№ 955, якою установлено ДП «НЕК «Укренерго» на ІІ півріччя 2019 року тариф на зазначені послуги на рівні 8,90 грн/МВт  год (без ПДВ) та структуру тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління згідно з додатком. У подальшому, НКРЕКП прийняла постанову № 1411, яка набрала чинності з 01 серпня 2019 року, про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії на 2019 рік на рівні 312,14 грн/МВт год (без ПДВ) та структуру такого тарифу. 
За твердженнями позивачів, у результаті прийняття НКРЕКП спірних постанов витрати споживачів послуг ПрАТ «НЕК «Укренерго» збільшилися майже у шість разів, при цьому з грудня 2018 року жодних інших додаткових витрат, які б могли призвести до збільшення вищезазначеного тарифу, у ДП «НЕК «Укренерго» не виникало. З огляду на це позивачі вважають безпідставним прийняття відповідачем названих постанов, оскільки це призведе до суттєвого збільшення собівартості готової продукції позивачів і третіх осіб у справі та зменшення або, навіть, зникнення попиту на неї, що, у свою чергу, потягне зупинку підприємств. Одночасно з цим позивачі вказують на відсутність повноважень відповідача щодо прийняття спірних постанов № 954, № 955 та № 1411, які, до того ж, прийняті з порушенням процедури, визначеної Порядком проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 червня 2017 року №  866 (далі - Порядок № 866).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року, адміністративні позови ТОВ «ПФК» та КП «Харківводоканал» задоволено повністю, а позов АТ «НЗФ» задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано постанови НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954 та №  955, а також від 12 липня 2019 року № 1411. Стягнуто на користь ТОВ «ПФК» за рахунок бюджетних асигнувань НКРЕКП сплачений судовий збір у розмірі 5  763,00  грн (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 коп.). Стягнуто на користь КП «Харківводоканал» за рахунок бюджетних асигнувань НКРЕКП сплачений судовий збір у розмірі 1  921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.). Стягнуто на користь АТ «НЗФ» за рахунок бюджетних асигнувань НКРЕКП сплачений судовий збір у розмірі 5  763,00 грн (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог АТ «НЗФ» відмовлено.
Приймаючи означені судові рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що здійснення функцій з державного регулювання у зв`язку з прийняттям оскаржуваних постанов не відповідає основній меті діяльності НКРЕКП як державного Регулятора у сферах енергетики та комунальних послуг, а саме: досягнення балансу інтересів споживачів та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики, забезпечення захисту прав споживачів в сфері енергетики щодо належної якості товару в достатній кількості та за обґрунтованими цінами. 
Спірні постанови НКРЕКП прийняті з порушеннями вимог чинного законодавства, тарифи визначено без належного обґрунтування, з порушенням принципу прозорого та недискримінаційного розгляду проектів рішень НКРЕКП. 
Суди попередніх інстанцій зазначили, що в даному випадку постановами НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954, № 955 нові тарифи встановлено з ІІ півріччя 2019 року, а постановою від 12 липня 2019 року № 1411 нові тарифи встановлено з 01 серпня 2019 року, тобто протягом 2019 року тарифи змінювалися тричі, що є порушенням вимог Порядку встановлення (формування) тарифу на послуги з передачі електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 22 квітня 2019 року № 585 (далі - Порядок № 585), та Порядку формування тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, затвердженого постановою НКРЕКП від 22 квітня 2019 року № 586 (далі - Порядок № 586), положення яких не передбачають можливості здійснення розрахунку тарифу на період менше одного календарного року, оскільки усі прогнозовані складові тарифів розраховуються на період прогнозованого календарного року.
Крім того відповідачем було порушено процедуру прийняття оскаржуваних постанов, оскільки не було залучено до обговорення зауважень та пропозицій представників місцевих органів виконавчої влади та/або органів місцевого самоврядування, інших зацікавлених осіб на етапі їх розгляду, попри те, що тариф на передачу електроенергію має значення для розвитку кожного регіону та територіальної громади України, впливає на собівартість продукції більшості споживачів-виробників та фактично змінює конкурентне середовище, як зазначено в пунктах 2.4, 2.5 Порядку № 866. 
Ураховуючи зазначене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов НКРЕКП. 
Поряд із цим, суди відмовили в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача утриматися від учинення дій щодо прийняття постанов про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії, оскільки така вимога не відповідає можливим способам захисту порушених прав, свобод та законних інтересів, визначених частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, адже спрямована на майбутнє.
Короткий зміст, обґрунтування вимог касаційних скарг та їх рух у касаційній інстанції
Відповідач - НКРЕКП і треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» подали до Верховного Суду касаційні скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року, в яких просять скасувати вказані судові рішення у частині вимог, які були задоволені, та прийняти в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні позову. 
У касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що полягає, на його думку, в наступному. Посилання судів попередніх інстанцій на Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 як на підтвердження протиправності спірних постанов НКРЕКП є безпідставними, оскільки постанови були прийняті відповідачем до часу втрати чинності положеннями Закону про НКРЕКП на підставі названого Рішення КСУ. Не відповідає дійсним обставинам справи висновок судів першої та апеляційної інстанцій про порушення відповідачем процедури прийняття спірних постанов, оскільки усім учасникам ринку електричної енергії, іншим заінтересованим особам було завчасно, у встановленому порядку повідомлено про час та місце проведення громадських обговорень проектів рішень відповідача. Разом з тим, апеляційним судом неправильно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям актів НКРЕКП. До того ж, на час виникнення спірних правовідносин НКРЕКП не була регуляторним органом у розмінні вказаного Закону. Скаржник наголошує, що саме вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії», на реалізацію якого відповідачем і були прийняті спірні постанови, передбачено необхідність встановлення тарифу на послуги НЕК «Укренерго» саме з 01 липня 2019 року, а тому необґрунтованими є висновки судів про протиправність оскаржуваних постанов з підстав установлення тарифу на період менший за календарний рік. По суті, суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про ринок електричної енергії», надавши перевагу підзаконним актам, що мають нижчу юридичну силу, а саме Порядкам №  585 та № 586. Крім того, про об`єктивну неможливість встановлення тарифу на календарний рік в цілому свідчить і та обставина, що Порядки №  585 та № 586 прийняті відповідачем лише 22 квітня 2019 року, тобто фактично посеред календарного 2019 року, що виключало можливість їх застосування у I півріччі цього року. Також ПрАТ «НЕК «Укренерго» наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій фактично скасували вже нечинні постанови НКРЕКП, що не узгоджується з вимогами  процесуального законодавства, яке передбачає судовий захист лише реально порушених прав. У даному випадку, на думку скаржника, у судів першої та апеляційної інстанцій були всі правові підстави для закриття провадження у справі згідно з пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України, проте цього зроблено не було. 
В обґрунтування висловленої у касаційній скарзі позиції щодо порушення судами норм процесуального права, що має наслідком обов`язкове скасування оскаржуваних рішень, ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається на те, що предметом оскарження у цій справі є постанови НКРЕКП, які у розумінні КАС України є нормативно-правовими актами, а тому за правилами процесуального закону розгляд цієї справи мав здійснюватися за правилами загального позовного провадження. Натомість, справа була розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що суперечить частині четвертій статті 257 КАС України. Крім того, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року ухвалена в складі колегії суддів, яким було заявлено обґрунтований відвід.
Ухвалою від 08 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго».
Відповідач - НКРЕКП у касаційній скарзі вказує, що судові рішення у даній справі прийняті за неправильного застосування норм матеріального права та з грубим порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 351 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судових рішень. Беззаперечним доказом останнього є те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у той час, коли вона підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження. Крім того, справу розглянуто не в шістдесятиденний строк, як того вимагають положення КАС України, а більше ніж через півроку. Суд першої інстанції порушив принципи здійснення правосуддя, зокрема змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед судом, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений права на висловлення та здійснення належного захисту своєї правової позиції щодо заявлених позовних вимог. Суд апеляційної інстанції на вказане увагу не звернув.
В оскаржуваних судових рішеннях судами не конкретизовано, якими нормами Порядків № 585 та № 586 передбачається встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління виключно на календарний рік і які норми унеможливлюють встановлення тарифу на менший період. Також є помилковим висновок судів у частині наявності перехресного субсидіювання між користувачами системи. 
На переконання скаржника, неправильне застосування судами під час розгляду справи норм матеріального права призвело до помилкового висновку про порушення НКРЕКП процедури прийняття спірних постанов та їх протиправність. 
Ухвалою від 08 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою НКРЕКП.
Третя особа - ТОВ «Трифановка Енерджі» у своїй касаційній скарзі вказує про те, що судами попередніх інстанцій здійснено неправильне тлумачення положень Порядків № 585 та № 586 у частині процедури розгляду, обговорення та прийняття спірних постанов НКРЕКП та дотримання балансу інтересів споживачів, ліцензіатів та держави, оскільки запровадження нового ринку електроенергії потребувало здійснення розрахунку тарифів за новою методикою на друге півріччя, яке входить до прогнозованого року. Висновки судів попередніх інстанцій стосовно порушення принципу прозорого та недискримінаційного розгляду проектів рішень НКРЕКП та не залучення зацікавлених осіб для обговорення таких проектів не відповідають дійсним обставинам справи. Також скаржник не погоджується з висновком судів про необґрунтоване зростання тарифу на послуги з передачі електричної енергії у майже шість разів для споживачів послуг, оскільки він базується виключно на доводах позивачів і зроблений при повному нехтуванні доказів та доводів, поданих відповідачем і третіми особами у справі.
Ухвалою від 08 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Трифановка Енерджі».
Касаційна скарга ДП «Гарантований покупець» мотивована тим, що в даному випадку має місце відповідність спірних постанов НКРЕКП вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії», а також наявність у відповідача компетенції на прийняття вказаних актів. Висновки судів попередніх інстанцій про невідповідність постанов відповідача іншим актам НКРЕКП та статті 7 названого Закону не ґрунтуються ані на нормах чинного законодавства, ані на дійсних обставинах та матеріалах справи. Попередніми судовими інстанціями не дотримано положень статті 2 КАС України. Суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про те, що спірні постанови НКРЕКП є регуляторними (нормативними) актами, всупереч пункту 1 частини четвертої статті 257 КАС України погодився з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва про можливість розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно з урахуванням критеріїв, передбачених частиною третьою статті 257 КАС України, дана справа підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження. З огляду на зазначене скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень у частині задоволення позовних вимог мало місце неправильне застосування норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, що в силу статті 351 КАС України є безумовною підставою для скасування вказаних судових рішень.
Ухвалою від 08 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДП «Гарантований покупець».
Позивач - ТОВ «ПФК» подав відзив на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець», у якому просить відмовити в задоволенні касаційних скарг відповідача та третіх осіб, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - залишити без змін. Позиція позивача полягає у тому, що аргументи скаржників не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки. ТОВ «ПФК» вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що НКРЕКП, приймаючи спірні постанови, діяла не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів, зокрема позивачів - АТ «НЗФ», КП «Харківводоканал», ТОВ «ПФК» і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; без урахування права особи на участь у прийнятті рішення, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправними постанов НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954, № 955 та від 12 липня 2019 року № 1411 та їх скасування.
Позивач - АТ «НЗФ» у відзивах на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що судами першої та апеляційної інстанцій зроблено правильний висновок щодо порушення НКРЕКП процедури прийняття спірних постанов, зокрема тарифи визначено без належного обґрунтування, з порушенням принципу прозорого та недискримінаційного розгляду проектів рішень НКРЕКП, при цьому здійснення функцій з державного регулювання у зв`язку з прийняттям оскаржуваних постанов не відповідає основній меті діяльності НКРЕКП як державного регулятора у сферах енергетики та комунальних послуг, а саме досягнення балансу інтересів споживачів та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики, забезпечення захисту прав споживачів у сфері енергетики щодо належної якості товару в достатній кількості та за обґрунтованими цінами. Позивач уважає обґрунтованими посилання судів попередніх інстанцій на Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, адже при розгляді питання про законність правових актів НКРЕКП щодо формування та реалізації цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг, до яких належать і постанови НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954, № 955 та від 12 липня 2019 року № 1411, необхідно керуватися нормами Конституції України, як нормами прямої дії, які не наділяють відповідача повноваженнями в указаній сфері. На думку позивача, безпідставними є посилання відповідача на те, що приймаючи рішення, суд втрутився у дискреційні повноваження НКРЕКП, оскільки скасовуючи спірні постанови від 07 червня 2019 року № 954, № 955 та від 12 липня 2019 року № 1411 суд не приймав замість Регулятора нового рішення, як на те вказує відповідач. Стосовно тверджень ПрАТ «НЕК «Укренерго» про порушення судом першої інстанції пункту 1 частини першої статті 238 та частини третьої статті 264 КАС України, то АТ «НЗФ» уважає, що суд правомірно не закрив провадження у справі, оскільки з прийняттям інших постанов НКРЕКП, якими визнано нечинними спірні постанови, не відбулося відновлення законних прав та інтересів позивача та третіх осіб у справі, відповідач не виправив порушень, допущених при прийнятті оскаржуваних постанов. Щодо доводів НКРЕКП про те, що справа повинна була розглядатися за правилами загального позовного провадження, то АТ «НЗФ» зазначає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, правомірно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статей 12, 257 КАС України.
У відзиві на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» третя особа - АТ «Дніпроазот» просить залишити скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, указуючи на правильність висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору, зокрема щодо порушення процедури прийняття спірних постанов НКРЕКП та відсутності повноважень відповідача щодо встановлення (зміни) тарифів (цін) на послуги у сфері енергетики. АТ «Дніпроазот» уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з дотриманням норм процесуального права, а доводи скаржників у цій частині є необґрунтованими. АТ «Дніпроазот» уважає, що суди правомірно не закрили провадження у справі, оскільки з прийняттям інших постанов НКРЕКП, якими визнано нечинними спірні постанови, не відбулося повне відновлення законних прав та інтересів позивача та третіх осіб у справі. 
У відзиві на касаційні скарги відповідача та третіх осіб АТ «Марганецький ГЗК» просить касаційні скарги залишити без задоволення, а судові рішення у справі залишити без змін, посилаючись на те, що доводи скаржників зводяться виключно до незгоди з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційні скарги не містять інших обґрунтувань, аніж ті, які були зазначені у відзивах на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку оскаржуваним постановам НКРЕКП. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційні скарги не містять. АТ «Марганецький ГЗК» вважає рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також матеріалам справи. 
ПрАТ «Дніпроспецсталь» у відзиві на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи, судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано визнано протиправними та скасовано постанови НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954, № 955 та від 12 липня 2019 року № 1411. З огляду на це ПрАТ «Дніпроспецсталь» просить відмовити в задоволенні касаційних скарг відповідача та третіх осіб.
Також відзив на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» подала третя особа - ПрАТ «Івано-Франківськцемент», у якому зазначає про те, що спірні постанови НКРЕКП прийняті не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України та свідчить про їх протиправний характер, що і було правильно встановлено судами. ПрАТ «Івано-Франківськцемент» вважає безпідставними твердження скаржників про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, адже з набранням чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX пункт 8 частини третьої статті 353 КАС України, який передбачав обов`язковість скасування судового рішення, якщо справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження було розглянуло за правилами спрощеного позовного провадження, - виключно та визначено, що скасування оскаржуваних судових рішень є можливим у разі, якщо таке порушення процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас у касаційних скаргах не наведено, яким чином розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження унеможливив встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. При цьому скаржники не були позбавлені можливості викласти свої доводи у письмовому вигляді, надати належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції. Щодо аргументів ПрАТ «НЕК «Укренерго» про існування підстав для відводу колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, то ПрАТ «Івано-Франківськцемент» вважає їх необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Виходячи з таких міркувань, ПрАТ «Івано-Франківськцемент» просить відмовити в задоволенні касаційних скарг відповідача та третіх осіб і залишити без змін оскаржувані судові рішення. 
Аналогічну позицію стосовно касаційних скарг НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» висловила у своєму відзиві третя особа - ТОВ «Карпатнафтохім».
АТ «Запорізький завод феросплавів» у відзиві на касаційні скарги НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» вказує на законність та обґрунтованість рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року, вважає їх такими, що прийняті на підставі всебічного та повного дослідження матеріалів справи. Натомість, доводи скаржників вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків судів.
Такої ж позиції стосовно касаційних скарг НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енерджі» та ДП «Гарантований покупець» дотримується і АТ «Покровський ГЗК» і просить відмовити в їх задоволенні, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року залишити без змін. Уважає, що судові рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі всебічного та повного встановлення обставин справи і дослідження доказів. Доводи скаржників не спростовують висновків судів, а полягають виключно в незгоді з оцінкою обставин справи, зробленою судами.
11 грудня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження в.  о. заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року № 2461/0/78-20, у зв`язку з відпусткою члена колегії - судді Калашнікової О.В., для розгляду даної справи визначено новий склад суду: Соколов  В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Ухвалою від 11 грудня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивачі - АТ «НЗФ», КП «Харківводоканал» і ТОВ «ПФК» є споживачами послуг ДП «НЕК «Укренерго», правонаступником якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго».
12 грудня 2018 року НКРЕКП прийнято постанову № 1905 «Про встановлення тарифу на передачу електричної енергії ДП «НЕК «Укренерго» на 2019 рік», якою встановлено тариф на передачу електричної енергії, включаючи плату за централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України на рівні 5,926 коп/КВт год.
Постановою НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954 установлено ДП «НЕК «Укренерго» на II півріччя 2019 року тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 347,43 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком. Визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕКП від 12 грудня 2018 року № 1905.
Відповідно до постанови НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 955 установлено ДП «НЕК «Укренерго» на II півріччя 2019 року тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на рівні 8,90 грн/МВт год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління згідно з додатком.
Постановою НКРЕКП від 12 липня 2019 року № 1411 установлено ДП «НЕК «Укренерго» з 01 серпня 2019 року тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 312,14 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком. Визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕКП від 07 червня 2019 року № 954.
Вважаючи, що із прийняттям відповідачем постанов № 954, № 955 та № 1411 витрати споживачів послуг ПрАТ «НЕК «Укренерго», до яких належать і позивачі, безпідставно збільшилися майже у шість разів, останні звернулися до суду з позовом про скасування зазначених постанов. 
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих касаційних скарг у межах наведених у них доводів, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
11 червня 2017 року набув чинності Закон України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
За змістом частини першої статті 2 Закону № 2019-VIII, правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про альтернативні джерела енергії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", "Про природні монополії", "Про захист економічної конкуренції", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.
Згідно з частиною першою статті 7 указаного Закону, на ринку електричної енергії державному регулюванню підлягають: 1) тарифи на послуги з передачі електричної енергії; 2) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії; 3) тарифи на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; 4) ціни на універсальні послуги, ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", в частині методик (порядків) їх формування; 5) ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" у випадках, передбачених статтями 63 та 64 цього Закону; 6) ціни на допоміжні послуги у випадках, передбачених статтею 69 цього Закону; 7) ставки плати за приєднання потужності та ставки плати за лінійну частину приєднання; 8) "зелені" тарифи; 9) інші тарифи та ціни в рамках покладення спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2019-VIII, державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.
У розумінні Закону № 2019-VIII Регулятором є НКРЕКП (пункт 72 частини першої статті 1).
В силу пункту 7 частини третьої статті 6 Закону № 2019-VIII, до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать встановлення: цін (тарифів) на послуги постачальника універсальної послуги, постачальника "останньої надії" у випадках, передбачених статтями 63 та 64 цього Закону; тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; тарифів на послуги з передачі електричної енергії; тарифів на послуги з розподілу електричної енергії; алгоритму розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; граничних нижніх меж обсягів обов`язкового продажу та купівлі електричної енергії на ринку "на добу наперед" відповідно до цього Закону; економічних коефіцієнтів нормативних технологічних витрат електричної енергії в електричних мережах.
Частиною першою статті 1 Закону України від 22 вересня 2016 року №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обумовлено, що НКРЕКП (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Мета, форми діяльності Регулятора та його основні завдання визначені у статті 3 Закону №1540-VIII. 
Зокрема, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5)  використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 14 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку.
Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.
Указом Президента України № 715/2014 від 10 вересня 2014 року затверджено Положення про НКРЕКП (далі - Положення № 715/2014).
Згідно з пунктом 3 Положення № 715/2014, основними завданнями НКРЕКП є, зокрема, забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.
Пункт 4 цього Положення передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання.
Пунктом 13 Положення №715/2014 визначено, що рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об`єднань споживачів і громадськості. 
Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.
Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.
Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.
Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.
Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.
Зі змісту наведеної правової норм вбачається, що рішення НКРЕКП з питань установлення цін та тарифів, у тому числі на передачу електричної енергії та її постачання, є за своєю юридичною природою нормативно-правовим актом.
Так, предметом судового контролю у цій справі є постанови НКРЕКП від 07 червня 2019 року №  954 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року», № 955 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ДП «НЕК «УКРЕНЕРГО» на II півріччя 2019 року» та від 12 липня 2019 року № 1411 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ «НЕК УКРЕНЕРГО».
Аналіз змісту спірних постанов НКРЕКП свідчить, що ці постанови встановлюють тарифи на послуги з передачі електричної енергії та його структуру, їх норми поширюються на невизначене коло осіб та розраховані на неодноразове застосування, що в свою чергу дає підстави вважати, що дані постанови є нормативно-правовими актами.
У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру (юридична норма). Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою.
Загальний характер юридичних норм, встановлених або санкціонованих державою у нормативно-правових актах, полягає у тому, що ці норми розраховані на регулювання групи (виду) кількісно невизначених суспільних відносин, адресовані кількісно невизначеному колу неперсоніфікованих суб`єктів, не вичерпують свою обов`язковість певною кількістю її застосувань, тобто юридично діють безперервно, а їх чинність скасовується за спеціальною процедурою чи припиняється через настання певної події або дати.
Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
З огляду на вказане нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.
Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 18 грудня 2018 року у справі №  9901/657/18.
Визначаючись щодо кола осіб, на яких може поширюватися дія нормативно-правового акту необхідно враховувати наступне.
Дія нормативно-правового акта за колом осіб - це здатність акта створювати юридичні наслідки для певних суб`єктів права.
Дію нормативно-правових актів за колом осіб можна класифікувати залежно від її обсягу:
·          Загальна дія - акт поширюється на всіх осіб на території держави (громадяни, іноземні громадяни, біженці тощо).
·          Спеціальна дія - деякі акти поширюються на всіх індивідуальних і колективних суб`єктів права на території держави, що діють у певній визначеній сфері відносин; інші охоплюють лише конкретну категорію осіб (ліцензіатів, держслужбовців, депутатів, військовослужбовців тощо).
·          Виняткова дія - акти поширюються на осіб, які тимчасово перебувають на території держави (іноземні громадяни, особи без громадянства тощо).
Ураховуючи, що позивачі у справі - АТ «НЗФ», КП «Харківводноканал», ТОВ «ПФК» і треті особи у справі є споживачами послуг ДП «НЕК «Укренерго» з передачі електричної енергії та відповідного диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, то за колом осіб на яких поширюються спірні постанови НКРЕКП, останні відповідають ознакам нормативно-правового акта.
Одночасно Суд бере до уваги те, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України, нормативно-правовим актом є акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Постанови НКРЕПК № 954, № 955 та № 1411 відповідають визначеним цією нормою КАС України критеріям, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо належності оскаржуваних актів до нормативно-правових.
Верховний Суд ураховує, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій під час дії нової редакції КАС України, яка набрала чинності 08 лютого 2020 року на підставі Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ».
За приписами частин першої-другої статті 12 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частиною четвертою цієї статті визначено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах, зокрема щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Аналогічне правило закріплене в частині другій статті 257 КАС України. А саме, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом (пункт 1 частини четвертої статті 257).
Положеннями частини першої статті 264 КАС України визначено, що її правила поширюються, зокрема на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами другою, третьою цієї статті, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. 
При цьому частиною восьмою статті 264 КАС України визначено, що адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.
Тобто, вказаною нормою встановлюються особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. І за встановленим процесуальним законом правилом, спори щодо оскарження нормативно-правового акта не підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а повинні розглядатися лише в порядку загального позовного провадження. Винятки, за умови існування яких наведені справи можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження мають бути прямо передбачені КАС України.
Отже, для оскарження нормативно-правових актів, у тому числі НКРЕКП, передбачена інша процедура, ніж та, що передбачена для оскарження актів індивідуальної дії.
Недотримання установленого законом спеціального порядку розгляду спорів про визнання нечинним нормативно-правого акта є істотним порушенням процесуального права, який впливає на права та інтереси інших осіб, на яких поширюється його дія.
Разом із тим, суд першої інстанції, перевіряючи оскаржувані постанови НКРЕКП на відповідність критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, не звернув увагу, що оскаржувана постанова відноситься до нормативно-правових актів, що має значення для визначення порядку розгляду адміністративної справи, та розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, чим допустив грубе порушення норм процесуального права. 
У свою чергу, суд апеляційної інстанції, попри наявність в апеляційних скаргах НКРЕКП, ПрАТ «НЕК «Укренерго», ТОВ «Трифановка Енержі" та ДП «Гарантований покупець" доводів з приводу того, що оспорювані постанови НКРЕКП є нормативно-правовими актами, а суд першої інстанції розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, належної оцінки таким доводам у постанові від 05 серпня 2020 року не надав.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №  16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Ураховуючи викладене Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції розглянув дану адміністративну справу з порушенням імперативних приписів процесуального закону щодо необхідності розгляду справи про оскарження нормативно-правового акта в порядку загального позовного провадження. 
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України (в чинній редакції) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Суд констатує, що під час касаційного розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання скаржників на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме положень статей 12, 257, 264 КАС України, оскільки розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження унеможливив установлення всіх фактичних обставин справи та надання їм належної оцінки, зокрема щодо процедури розгляду, обговорення та прийняття НКРЕКП спірних постанов, а також обґрунтованості встановленого тарифу на послуги з передачі електричної енергії.
У той же час суд касаційної інстанції у силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
За таких обставин Верховний Суд, виходячи з положень пункту 2 частини другої статті 353 КАС України, дійшов висновку про те, що допущені судом першої інстанції та невиправлені апеляційним судом порушення норм процесуального права, є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи скаржників, які стосуються суті оскаржуваних судових рішень та правильності застосування судами норм матеріального права, адже допущені порушення норм процесуального права унеможливлюють здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у цій частині.
Під час розгляду справи судам необхідно забезпечити дотримання порядку розгляду справи, з`ясувавши наявність порушених прав позивачів у спорі, інші обставини справи та перевірити їх доказами.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія "Укренерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трифановка Енерджі», Державного підприємства «Гарантований покупець» - задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - скасувати. 
3. Справу № 640/12695/19 направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк