ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 820/6085/13-а
адміністративне провадження № К/9901/25905/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області (далі - Інспекція) на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 (суддя Мар`єнко Л.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіз-контракт ЛТД» (далі - Товариство) до Київської об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі - Казначейство) про скасування податкового повідомлення-рішення, 

У С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, за участі третьої особи - Казначейства), у якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просило зобов`язати Інспекцію подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 3241535,48 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на банківський рахунок Товариства.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на  те, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2010 у справі №2а-1103/10/2070, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2010 та Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013, були скасовані податкові повідомлення-рішення від 08.02.2010 №0000020700/0 та №0000030700/0 та, як наслідок, правильність формування Товариством податкового кредиту, розрахунку сум бюджетного відшкодування, а також фактична оплата сум податку на додану вартість, були перевірені та підтверджені судом, з огляду на що право позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету у розмірі 3241535,48 грн. за жовтень-листопад 2009 року підтверджену у судовому порядку та підлягає захисту з урахуванням належного способу захисту такого права.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 25.02.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016, позов задовольнив у повному обсязі: зобов`язав Інспекцію подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 3241535,48 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на банківський рахунок Товариства. 

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що: судовими рішеннями у адміністративній справі №2а-1103/10/2070 було підтверджено правильність формування Товариством податкового кредиту, розрахунку сум бюджетного відшкодування, а також фактична оплата сум податку на додану вартість, з огляду на що право позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету у розмірі 3241535,48 грн. за жовтень-листопад 2009 року не потребує повторної перевірки та підлягає захисту з урахуванням належного способу захисту такого права.
          
Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.09.2016 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки поза увагою суду залишилося те, що: жодних фактичних даних, які б засвідчували добросовісність і сумлінність Товариства у операціях по коловому руху грошових коштів між одними і тими ж суб`єктами господарювання протягом одного банківського дня позивач не надав; надані Товариством матеріали, які на його думку підтверджують правомірність формування податкового кредиту, від`ємного значення та бюджетного відшкодування, не спростовують висновки Інспекції щодо колового руху коштів між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Компанія Скло Плюс Глас».

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16.11.2020 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 17.11.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та враховуючи межі касаційної скарги дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекцією була проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2009 року, яка виникла за рахунок від`ємного значення з  податку на додану вартість, що декларувалось у жовтні 2009 року, результати якої оформлені актом № 259/07-007/14346392 від 26.01.2010. 

На підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекція 08.02.2010 прийняла  податкові повідомлення-рішення: № 0000020700/0, яким зменшила Товариству суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) з податку на додану вартість на 3542500,00 грн. (у тому числі: за жовтень 2009 року - 71000,00 грн., за листопад 2009 року - 3471500,00 грн.); № 0000030700/0, яким визначила Товариству суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 5632993,80 грн. (у тому числі: 4023567,00 грн. - за основним платежем, 1609426,80 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2010 у справі №2а-1103/10/2070, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2010 та Вищого адміністративного суду України від 04.04.2013, позов Товариства був задоволений, а податкові повідомлення-рішення від 08.02.2010 №0000020700/0 та №0000030700/0 скасовані.

Відповідно до частини 1 підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. 

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від`ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. 

За приписами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п`ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п`ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.  Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом. 

Згідно з положеннями підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов`язаний у п`ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. 

На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку податкового органу (підпункт 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 

Абзацом 2 підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п`яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Аналогічний порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків були закріпленій у статті 200 Податкового кодексу Укра]ни (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду із вказаним позовом).

Положеннями статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, після набрання законної сили судовим рішенням у справі №2а-1103/10/2070 Інспекція мала подати відповідний висновок до органу державного казначейства із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства повинен був перерахувати цю суму коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку податкового органу. 

Обов`язок, передбачений Законом України «Про податок на додану вартість» та Податковим кодексом України, не був виконаний Інспекцією, чим були порушені права позивача. 

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшли правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог. 

Положеннями частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що відсутні підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому, колегія суддів відзначає, що приймаючи участь у розгляді справи №2а-1103/10/2070 про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.02.2010 №0000020700/0 та №0000030700/0 Інспекція мала можливість спростувати доводи Товариства щодо неправомірності їх прийняття, проте не зробила цього, а тому не може спростовувати ці ж обставини при розгляді справи за позовом між тими ж сторонами за наслідками скасування.

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що враховуючи межі касаційної скарги, а також зважаючи на те, що виконання ухвалених у даній справі судових рішень не зупинялося, то підстави для застосування судом касаційної інстанції ефективного способу захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника, яким є стягнення суми бюджетного відшкодування із Державного бюджету України, відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016  - без змін. 
          
Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київської об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова