ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
          Справа № 640/6060/19                                                                              

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 

ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Головного управління ДФС у м. Києві, у подальшому заміненого правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 року №0004784202.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2020 року позов задоволено повністю, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 року апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду 07.10.2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, в якій остання зазначила, що докази щодо понесених судових витрат на правничу допомогу під час проведення процедури апеляційного оскарження буде здійснено протягом п`яти днів після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі №640/6060/19.
Крім того, 13.10.2020 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від Позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві судових витрат у розмірі 5  000,00 грн.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Розглянувши подану заяву, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції при прийнятті у порядку письмового провадження постанови від 07.10.2020 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат. При цьому у день прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом рішення представником Позивача було подано заяву розподіл судових витрат та вказано, що відповідні докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Рибченко Н.М. протягом встановленого процесуальним законом строку було надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких - додаток від 23.09.2020 року №12 до договору №87 про надання правничої допомоги від 06.12.2018 року, в пункті 2 якого наведено перелік послуг, які надаються клієнту під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі №640/6060/19; акт виконаних робіт від 11.10.2020 року №5 до договору про надання правничої допомоги від 06.12.2018 року №87, у пункті 1 якого наведеного детальний опис наданих послуг; квитанція від 11.10.2020 року №0.0.1865321398.1 про оплату послуг професійної правничої допомоги на суму 5  000,00 грн. згідно указаних вище додатку до договору й акту виконаних робіт. 
Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Поряд з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту наданих ОСОБА_1 додатку до договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт свідчить, що останні не містять зазначення кількості часу, витраченого адвокатом на забезпечення супроводу під час апеляційного оскарження рішення суду, надання усних консультацій і роз`яснень законодавства з питань, що виникають під час апеляційного оскарження, складання відзиву на апеляційну скаргу та прибуття до апеляційного суду. Викладене, у свою чергу, унеможливлює визначити обґрунтованість понесення Позивачем витрат.
Таким чином, враховуючи категорію складності даної справи (малозначна), ціну позову (170 грн.), об`єм наданих послуг (цитування у відзиві на апеляційну скаргу обставин, встановлених у рішенні суду у справі №640/6053/19), та відсутність детального опису наданої послуги і часу, витраченого адвокатом на виконання заявлених робіт щодо надання усних консультацій і роз`яснень законодавства з питань, що виникають під час апеляційного оскарження, складання відзиву на апеляційну скаргу та прибуття до апеляційного суду, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які Позивач просить компенсувати, не є обґрунтованим, співрозмірним та пропорційним до предмету спору, у зв`язку з чим заява про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 820/1719/18, від 29.01.2020 року у справі № 826/16707/18, від 17.08.2020 року у справі № 820/1683/18.
Судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.
Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.
Таким чином, згідно указаної позиції Верховного Суду, постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм статті 252 КАС України.
Керуючись ст. ст. 132, 139, 241, 242, 252, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                       А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська 

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст додаткової постанови складено « 21» жовтня 2020 року.