П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1530/19	
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представника апелянта/позивача - Павлова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року (суддя Марич Є.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 22 липня 2020 року) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 «Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по АДРЕСА_1 ».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у задоволені адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її адміністративний позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивачка зазначає, що суд першої інстанції залишив поза уваги те, що відповідач вийшов за межі повноважень, наданих йому Законом України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні». Адже оскаржуваним рішенням Виконком встановив додаткові вимоги та обмеження щодо розміщення зовнішньої реклами, що суперечить Закону України від 03.07.1996 №270/96-ВР «Про рекламу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 «Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами» та затвердженим рішенням Виконкому від 04.10.2011 №1015 «Правилам розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві». Апелянтка також вказує на те, що виконання оскаржуваного рішення матиме безпосередній вплив на можливість продовження нею на підставі відповідного дозволу підприємницької діяльності.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, пояснення представника апелянта/позивача - Павлова К.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі дозволів №1927/16, 1927/17, 1927/18, 1927/19, 1927/20, 1927/21, 1927/22, 1927/26 на розміщення зовнішньої реклами, виданих ФОП ОСОБА_1 , між відповідачем та позивачкою 25.09.2014 р. укладено договір №1927 про надання місць для розміщення зовнішньої реклами.
22.03.2019 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення №264, яким затверджено комплексну схему розміщення рекламних засобів по проспекту Миру.
Згідно зі змісту спірного Рішення, видача рішень про встановлення пріоритету, дозволів (продовження, переоформлення) на місця, які не передбачені Схемою, забороняється (пункт 3); розміщення рекламних засобів (продовження, переоформлення) повинно здійснюватися з дотриманням державних будівельних норм та вимог уніфікації рекламних засобів в межах пр. Миру згідно зі Схемою за типом конструкції, розмірами, висотою від поверхні землі, кутом нахилу та повороту площини конструкцій до дороги, відступом від місця розташування конструкції від дорожнього полотна (пункт 4); фундаментний блок наземних рекламних засобів має бути заглиблений до рівня ґрунту з відновленням твердого покриття, трав`яного покриву (газону) та виконанням в повному обсязі інших робіт з благоустрою території, де розміщений рекламний засіб (пункт 5); розміщення рекламних засобів на підтримуючих, опорних та інших елементах контактної мережі, на засобах та обладнанні (у тому числі опорах) зовнішнього освітлення по пр. Миру заборонено (пункт 8); суб`єкті господарювання, які мають діючі дозволи на розміщення зовнішньої реклами на місцях, які передбачені Схемою, в 6-місячний термін після прийняття цього рішення мають привести належні їм рекламні засоби, місця їх розміщення та дозвільні документи відповідно до вимог Схеми Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві (пункт 9); Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради як робочий орган з питань розміщення зовнішньої реклами було зобов`язано вжити відповідні заходи в межах наданих повноважень та Порядку демонтажу рекламних засобів в м. Миколаєві, затвердженого рішенням Виконкому від 27.04.2012 № 464, стосовно демонтажу рекламних засобів, розміщення яких не відповідає Схемі, не допускати погодження, надання (продовження) дозволів та пріоритетів на розміщення зовнішньої реклами, які не відповідають вимогам Схеми (пункт 10). Схемою передбачено зменшення існуючої кількості рекламних засобів на 66 штук, при цьому збереження Рекламної конструкції у тому вигляді, як зазначено у Дозволі, не передбачено.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що, приймаючи спірне рішення, виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв в межах повноважень, наданих чинним законодавством, відтак підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України установлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97 (далі-Закон №280/97) встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97 виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пп. 7 п. «а» ч. 1 статті 30 Закону №280/97 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів.
Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15 січня 1985 року, ратифікованої Україною 15 липня 1997 року, визначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.
Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що до повноважень виконавчого комітету Миколаївської міської ради віднесено вирішення питання щодо організації благоустрою м. Миколаєва.
За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-ІV (далі-Закон №2807), благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Відповідно до статті 3 Закону №2807 система благоустрою населених пунктів включає, зокрема, управління у сфері благоустрою населених пунктів; визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; організацію благоустрою населених пунктів; стандартизацію і нормування у сфері благоустрою населених пунктів.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 21 Закону №2807 установлено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами.
Тобто, Законом України «Про благоустрій населених пунктів» прямо визначено, що зовнішня реклама є елементом благоустрою.
За змістом ч. 1 ст. 22 Закону №2807 комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращання її естетичного вигляду.
Статтею 31 Закону №2807 визначено, що стандартизація і нормування у сфері благоустрою населених пунктів здійснюються з метою формування сприятливого для життєдіяльності людини середовища, в умовах якого забезпечуються захист довкілля, санітарне та епідемічне благополуччя населення, шляхом розроблення комплексу взаємопов`язаних нормативних документів, якими визначаються взаємопогоджені вимоги до об`єктів благоустрою.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону №2807 до нормативних документів із стандартизації у сфері благоустрою населених пунктів належать документи, які містять: 1) визначення основних понять і термінів; 2) характеристику систем класифікації; 3) методи, методики та способи визначення об`єктів благоустрою населених пунктів; 4) метрологічні норми і вимоги до організації робіт з благоустрою населених пунктів; 5) інші нормативи із стандартизації у цій сфері, передбачені законом.
Статтею 1 Закону України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року №270/96 визначено, що зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862 вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
За приписами ст. 17 Закону №2807 управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.
Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону №2862 органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за, зокрема, стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв.
За змістом ч. 1, 2 ст. 38 Закону №2862 розміщення реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про рекламу» та цього Закону.
Забороняється розміщення рекламоносіїв, що перешкоджають оцінці дорожньо-транспортної ситуації або мають схожість (за зовнішніми ознаками, зображенням чи звуковим ефектом) з технічними засобами організації дорожнього руху і спеціальними сигналами, а також рекламоносіїв, що створюють ефект присутності на дорозі пішоходів або транспортних засобів.
Згідно з пунктом 4 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.
Отже, з матеріалів справи та аналізу наведених правових норм слідує, що приймаючи спірне рішення, виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв в межах повноважень, наданих чинним законодавством.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року було зупинено провадження у даній справі (№400/1530/19) до набрання законної сили рішенням у справі №400/1098/19.
Підставою зупинення стало те, що у справі 400/1098/19 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, оскаржується рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 р. №264 «Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по АДРЕСА_1 ».
Тобто, у даній справі №400/1530/19 та у справі №400/1098/19 оскаржувався один і той самий нормативно правовий акт (рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 р. №264).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 у справі №400/1098/19 було зроблено висновок, що рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 прийнято на підставі повноважень, наданих відповідачу приписами чинного законодавства, та у спосіб, передбачений законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, факт законності рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 вже встановлений постановою суду, яка набрала законної сили та з урахуванням приписів ст. 78 КАС України не підлягає додатковому доказуванню.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянтки щодо порушення її майнових прав спірним рішенням Виконкому з огляду на наступне.
Згідно п. 3.3. Порядку демонтажу рекламних засобів у м. Миколаєві, затверджених рішенням рішення виконкому Миколаївської міської ради від 27 квітня 2012 року №464, демонтажу згідно з Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Миколаєві підлягають, зокрема, рекламні засоби, дозвіл яких скасовується до закінчення строку розміщення згідно з п. 6.2. Правил, а саме у разі зміни містобудівної ситуації (https://mkrada.gov.ua/documents/19056.html, https://mkrada.gov.ua/documents/18535.html).
Таким чином, у справі, що розглядається, право позивачки на безумовне продовження дії дозволів на розміщення рекламних засобів не може вважатися законним очікуванням, оскільки національний закон чітко встановлює право органу місцевого самоврядування визначати (у тому числі змінювати) правила розміщення зовнішньої реклами, та приймати рішення про відмову у продовженні дії дозволу за наявності визначених законодавством підстав, у тому числі, якщо розміщення таких рекламних засобів не відповідає новим правилам та схемам розміщення рекламних засобів у відповідному населеному пункті.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по справі №826/4757/18 від 18 липня 2019 року та по справі №1840/2539/18 від 31 липня 2019 року.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що відомостей щодо отримання позивачкою приписів щодо демонтажу або переміщення рекламних засобів сторонами не надано, а отже у суду відсутні докази можливого демонтажу рекламних засобів позивачки, як і відсутні повноваження вирішувати спір на майбутнє.
Відповідно до п. 9. рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 «Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по пр. Миру» суб`єктам господарювання, які мають діючі дозволи на розміщення зовнішньої реклами на місцях, які передбачені Схемою, в 6-місячний термін після прийняття цього рішення слід привести належні їм рекламні засоби, місця їх розміщення та дозвільні документи відповідно до вимог Схеми та Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві (тобто до 22.09.2019).
В той же час з матеріалів справи вбачається, що дозволи №1927/16, 1927/17, 1927/18, 1927/26 1927/20 на розміщення зовнішньої реклами, видані ФОП ОСОБА_1 по пр. Миру діяли до 26.03.2020 та 21.04.2020. Враховуючи вищезазначене, вказані дозволи, надані ФОП ОСОБА_1 на розміщення зовнішньої реклами, закінчили свою дію ще до спливу встановленого рішенням від 22.03.2019 №264 6-місячного терміну для приведення рекламних засобів у відповідність.
Проте, дію інших дозволів продовжено на 1 рік , зокрема які додано до позову, які не увійшли у комплексну схему розміщення рекламних засобів по АДРЕСА_2 (Чигрина-Автовокзал).
Апеляційний суд також критично ставиться до аргументу апеляційної скарги щодо звернення позивачки та ГО «Зелений рух» з пропозиціями щодо схеми розміщення реклами, оскільки дані обставини жодним чином не впливають на законність оскарженого рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 р. №264.
Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апелянтки щодо того, що оскаржуване рішення не проходило регуляторну процедуру, передбачену Законом України «Про засади державної регуляторної політики».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.
План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання ст. 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення від 09.11.2018 №1085 «Про затвердження Плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів виконавчого комітету Миколаївської міської ради на 2019 рік», яким передбачено прийняття рішення про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по пр. Миру.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкований засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
Відповідно до пункту 4.3 Регламенту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 22.11.2013 №1058 (діючого на час прийняття оскаржуваного рішення), проекти рішень виконавчого комітету згідно з вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації» оприлюднюються їх виконавцями не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду виконавчим комітетом на офіційному веб-порталі міської ради в мережі Інтернет і знаходяться там до прийняття щодо них рішень виконавчим комітетом.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту (режим доступу https://mkrada.gov.ua/news/9713.html ), проект рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 «Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по пр. Миру» (файл № v_ax 01 - 19), аналіз регуляторного впливу до проекту рішення, схема (режим доступу https://mkrada.gov.ua/content/proekti- regulyatornih-aktiv.html були опубліковані на офіційному веб-порталі міської ради в мережі Інтернет.
Таким чином, при прийнятті рішення виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 22.03.2019 №264 «Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по пр. Миру» було повністю дотримано порядок прийняття регуляторного акту, визначений Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфер і господарської діяльності».
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .
Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року.