ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4941/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/2055/20	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначено; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 24 квітня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд  
     
    В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, після зміни предмету та уточнення позовних вимог, просила:
- визнати спільним майном подружжя: мікрохвильову піч “Daewoo” KOR - 63D7A, телевізор “Elite” 14ES44/50, телевізор “Sharp” LC- 32А47Е, меблевий гарнітур  “менша (спальня) кімната”,  відеокамеру “Panasonic” NV-VZ14, пилосос "Samsung” 6015V, морозильну камеру “Indesit” SFR167,  телевізор “Toshiba” 2150 XS, пральну машину “Bosch” WFP3230, меблеву стінку  “більша кімната”, м`який куточок “більша кімната”, DVD плейер “Odeon” DVP-362, холодильник “Atlant”  ХМ-6026-000,  колісний транспортний засіб “ Volkswagen Т4” днз НОМЕР_1 , гараж в АГК “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15); 
- визнати за  ОСОБА_2  право власності на: мікрохвильову піч “Daewoo” KOR-63D7A; телевізор “Elite” 14ES44/50; телевізор “Sharp” LC- 32А47Е; меблевий гарнітур “менша (спальня) кімната”; відеокамеру “Panasonic” NV-VZ14; пилосос “Samsung” 6015V; морозильну камеру “Indesit” SFR167;
- визнати за  ОСОБА_1  право власності на: телевізор “Toshiba” 2150XS; пральну машину “Bosch” WFP3230; меблеву стінку “більша кімната”; м`який куточок “більша кімната”; DVD плейер “Odeon” DVP-362; холодильник “Atlant” ХМ-6026-000; 
- залишити у власності ОСОБА_1 колісний транспортний засіб “Volkswagen Т4” днз НОМЕР_1 . 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості рухомого майна в розмірі 110 484 00 коп. 
- визнати право власності по Ѕ ідеальної частки на гараж в АГК “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15), кухонної стінки, меблевого гарнітуру в прихожій кімнаті за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 100 грн. 
Заявлені вимоги мотивовані тим, що під час перебування з відповідачем у шлюбі ними було придбано за спільні кошти майно, оскільки у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо володіння і користування спільним майном, просила задовольнити її позов.

Заочним рішенням Октябрського районного суд м.Полтави від 21 березня 2017 року позовну заяву задоволено повністю (т.1 а.с.232-236).

09 вересня 2019 року до місцевого суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення у справі №554/4941/16-ц (т.2 а.с.5-7).
 Ухвалою Октябрського районного суд м.Полтави від 22 жовтня 2019 року, заяву  ОСОБА_1   про перегляд  заочного рішення  Октябрського районного суду м. Полтави задоволено. Скасовано заочне рішення від 21.03.2017
року у справі №554/4941/16-ц. Визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (т.2 а.с.29, 30).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано спільним майном подружжя мікрохвильову піч “Daewoo” KOR-63D7A, телевізор “Elite” 14ES44/50, телевізор “Sharp” LC- 32А47Е, меблевий гарнітур“ менша (спальня) кімната” , відеокамеру “Panasonic” NV-VZ14, пилосос Samsung”  6015V,  морозильну камеру  “Indesit”  SFR167,  телевізор  “Toshiba” 2150XS, пральну машину “Bosch” WFP3230, меблеву стінку “більша кімната”, м`який куточок “більша кімната”, DVD плейер “Odeon” DVP-362, холодильник “Atlant” ХМ-6026-000, колісний транспортний засіб “Фольцваген Т4” днз НОМЕР_1 , гараж в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15).
Визнано за  ОСОБА_2  право власності на: мікрохвильову піч “Daewoo” KOR-63D7A; телевізор “Elite” 14ES44/50; телевізор “Sharp” LC- 32А47Е; меблевий гарнітур “менша (спальня) кімната”; відеокамеру “Panasonic” NV-VZ14; пилосос “Samsung” 6015V; морозильну камеру “Indesit”, кухонну стінку, меблевий гарнітур в прихожій кімнаті.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на: телевізор “Toshiba” 2150XS; пральну машину “Bosch” WFP3230; меблеву стінку “більша кімната”; м`який куточок “більша кімната”; DVD плейер “Odeon” DVP-362; холодильник “Atlant” ХМ-6026-000, 
Залишено у власності ОСОБА_1 транспортний засіб “Фольксваген Т4” реєстраційний номер НОМЕР_1 , та гараж в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості рухомого майна в розмірі 110 484 грн. та судові витрати у розмірі 3 100 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 519 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з рішення указівку про стягнення з ОСОБА_1 110 484 грн.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції при вирішенні спору не застосував висновки ЄСПЛ та ВС у частині застосування строків давності.
Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що шлюб розірвано у 1998 році, тому безпідставно включив до розподілу автомобіль, який був придбаний у вересні 2006 році, а отже безпідставно стягнув з нього 110 484 грн.
Також вказував, що до розподілу майна також безпідставно включений гараж, оскільки згідно ордеру він перебуває у його користуванні і право власності на нього не виникало.

Правом подання відзиву позивач не скористалася. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 травня 1998 року шлюб, зареєстрований 29.07.1979 року в Кирило-Ганівській сільській раді, а/з № 13 між ОСОБА_1 , 1958 р.н., та ОСОБА_2 , 1961 р.н., розірвано. Вирішено питання судових витрат (т.2 а.с.14).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 19.11.2014 року, шлюб, укладений 29.07.1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №142 від 19.11.2014 року (т.1 а.с.11).
    08.09.2006 року придбаний автомобіль «Volkswagen» Т4 реєстраційний № НОМЕР_1 , який за зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с.14, 149-150). 
       Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, за період 1996-2008 роки сторонами придбано:
меблеву стінку “більша кімната” (1990 рік);
телевізор “Toshiba” 2150XS (1996 рік)(т.1 а.с.37, 131);
м`який куточок “більша кімната” (2000 рік);
пральну машину “Bosch” WFP3230 (2000 рік);
відеокамеру “Panasonic” NV-VZ14 (2001 рік);
меблевий гарнітур “менша кімната” (2004 рік);
мікрохвильову піч “Daewoo” KOR-63D7A (у 2005 рік)(т.1 а.с.36, 124);
DVD плейер “Odeon” DVP-362 (2006 рік)( т.1 а.с.132);
холодильник “Atlant” ХМ-6026-000 за 3 400 грн.(2008 рік)(т.1 а.с.30,133);
телевізор “Elite” 14ES44/50 за 359 грн.(2008 рік)(т.1 а.с.31,126);
пилосос “Samsung” 6015V (2008 рік)( т.1 а.с.128);
телевізор “Sharp” LC-32A47E за 3777 грн. (2010 рік)( т.1 а.с.32,127);
морозильну камеру “Indesit” SFR167 за 3000 грн. (2012 рік)( т.1 а.с.35, 129);
У 1989 році   ОСОБА_1 гаражним кооперативом «Автолюбитель УССР» надано право на зайняття гаражу (боксу) № НОМЕР_3 ряд НОМЕР_4 в гаражному кооперативі, про що видано ордер № 1559 від 04 квітня 1989 року (а.с.134).
Згідно звіту «Центру незалежної оцінки та експертизи» про оцінку рухомого майна №715 від 01 листопада 2016 року ринкова вартість рухомого майна (колісного транспортного засобу «Volkswagen» Т4) становить 222 000 грн. (а.с.188-196).
Згідно звіту «Центру незалежної оцінки та експертизи» про оцінку рухомого майна №714 від 01 листопада 2016 року ринкова вартість рухомого майна (техніки та меблів) становить 29 914 грн. (а.с.155-161).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності того, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу згідно запропонованого позивачкою варіанту. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц,  від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 за наслідками розгляду спорів з подібними фактичними обставинами і відповідними правовідносинами сформульовані такі правові висновки.
Нормами ст.335, ст.368 ЦК України, ст.60, ст.70 СК України закріплена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності майна може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 
У такому разі заінтересована особа (один із подружжя) може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

       Задовольняючи вимогу про поділ автомобіля, суд першої інстанції вважав встановленим, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Сторонами у справі визнається та підтверджується належними і допустимими доказами, що шлюб між ними розірваний рішенням суду, яке набрало чинності, у травні 1998 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу отримане сторонами у листопаді 2014 року.
Згідно ст.44 КпШС УРСР шлюб припиняється з моменту реєстрації розлучення в органах РАГС.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. 
Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 
Отже, до 01 січня 2004 року шлюб вважався розірваним з дати видачі відповідного свідоцтва органами РАГС, а після 01 січня 2004 року – після набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу.
Як роз`яснено у пункті 15 постанови ПВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справа право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 р., тобто до дня 
набрання чинності СК.
Таким чином, з урахуванням обставин цієї справи шлюб між сторонами слід вважати розірваним з дня отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, тобто з 19 листопада 2014 року. 
Нормами ч.2 ст.28 КпШС України визначено, що суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу, власністю кожного з них.
  Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою власністю дружини, чоловіка майно, набути нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Стверджуючи, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, останній наполягає на тому, що фактично після розірвання шлюбу у 1998 році сторони проживали окремо. У підтверджується цієї обставини відповідач посилається на обставини, встановлені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 травня 1998 року, а саме про те, що фактично з 1995 року сторони припинили шлюбні відносини, сім`я існувала формально до судового засідання 07.05.1998 року. Сторони не заперечували проти розірвання шлюбу та встановлених обставин (т.2 а.с.14). На переконання відповідача зазначені обставини не потребують доведення у цій справі відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, проте судовим рішенням встановлено лише те, що сторони не проживали сім`єю три роки з 1995 по травень 1998 року.
Оскільки спірний автомобіль придбано у вересні 2006 року (до розірвання шлюбу), то з урахуванням презумпції спільності майна, придбаного у зареєстрованому шлюбі, відповідач мав би довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України) те, що після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу сторони проживали окремо та не мали взаємних прав і обов`язків у розумінні ч.2 ст.3 СК України. 
Таких доказів суд не надано, отже слід погодитися з висновком суду першої інстанції проте, що спірний автомобіль є спільною сумісною власності сторін у спорі. 

Суд першої інстанції визнав спільним сумісним майном подружжя також гараж (бокс) № НОМЕР_3 ряд НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Автолюбитель УССР», проте у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на цей об`єкт нерухомості, а також – дані про його вартість: суд першої інстанції, виходячи з його розрахунків (абзац восьмий на а.с.131 т.2 мотивувальної частини рішення) самостійно визначив його вартість за невідомими критеріями та з невідомих підстав у сумі 4 000 грн. 
В матеріалах справи наявний лише ордер № 1559 від 04 квітня 1989 року, яким ОСОБА_1 лише надано право на зайняття гаражу (т.1 а.с.134), але цей документ не є документом, що посвідчує право власності на цей об`єкт у розумінні приписів ст.328 ЦК України.
За таких обставин рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя гаражу в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15), підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. 

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Оскільки рішенням апеляційного суду відмовлено у задоволенні позову лише у частині гаражу в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР”, вартість якого не  встановлена та, відповідно не враховувалася при визначенні суми компенсації, рішення місцевого  суду у частині розподілу судових витрат слід залишити без змін.   
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2020 року частині вирішення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу гаражу в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15), скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу гаражу в автогаражному кооперативі “Автомотолюбитель УРСР” (ряд 9, №15) відмовити за недоведеністю. 
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття. 

Повний текст постанови виготовлено 28 жовтня 2020 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов