ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8637/20 Справа № 214/4203/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/4203/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, - 
ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона працює в Криворізький загальноосвітній спеціалізованій школі І – ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням іноземних мов, на посаді вчителя інформатики з 2004 року, має вищу категорію «вчитель-методист», з 2017 року є класним керівником в класі, де навчається син відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 . Починаючи з березня 2019 року ОСОБА_2 почала безпідставно ображати її, поширюючи про неї неправдиву інформацію, звертаючись до керівництва школи, де вона працює, директора департаменту відділу освіти м. Кривого Рогу, на урядову гарячу лінію 1545 Дніпропетровського обласного контактного центру. В своїх зверненнях відповідач ОСОБА_2 стверджує, що позивач, як класний керівник, вчиняє неправомірні дії щодо її сина, а саме: спілкується некоректно, ображає та застосовує фізичну силу до дитини заявниці. 
При цьому, позивач зазначає, що відповідач будь-яких доказів вказаних обставин не надає.
Крім того позивач вказує, що вона, зі свого боку, приймала всі можливі міри для врегулювання конфлікту, запропонувавши відповідачу ОСОБА_2 перевести її сина ОСОБА_4 до іншого класу або школи за її бажанням, а також звернулась з письмовою заявою до адміністрації школи про переведення учня до іншого класу. Батьки інших 32 учнів класу, де позивач є класним керівником, написали заяву до Криворізького міського голови ОСОБА_5 , в якій вказують, що в скаргах ОСОБА_2 викладена неправдива інформація щодо вчителів КЗСШ № 4. Департаментом освіти і науки було створено тимчасову комісію для розгляду скарг ОСОБА_2 , проте результати розгляду комісіїєю скарг позивачу невідомі.
Позивач вважає поширену відповідачем ОСОБА_2 інформацію недостовірною, та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 277, 297, 299, 302 ЦК України, просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 : « ОСОБА_1 спілкується некоректно, ображає, погрожує та застосовує фізичну силу до ОСОБА_6 та інших дітей, налаштовує дітей, педагогів проти нього», зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом письмових заяв до всіх органів, де вона поширювала неправдиву інформацію протягом місяця після прийнятого рішення суду та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції, без надання правової оцінки дій відповідача по приниженню честі та гідності позивача в присутності учнів класу та педагогічного колективу Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої шкоди, без допиту свідків вказаних подій, а саме ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про допит яких позивач заявляла клопотання в суді першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що інформація, яка поширюється відповідачем по справі, є оціночним судженням.
Позивач зауважує на тому, що починаючи з березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 безпідставно ображає її, поширюючи про неї неправдиву інформацію, звертаючись до керівництва школи, де вона працює, директора департаменту відділу освіти м. Кривого Рогу, на урядову гарячу лінію 1545 Дніпропетровського обласного контактного центру. 
В своїх зверненнях відповідач ОСОБА_2 стверджує, що позивач, як класний керівник, вчиняє неправомірні дії щодо її сина, а саме: спілкується некоректно, ображає та застосовує фізичну силу до дитини заявниці, при цьому відповідач будь-яких доказів вказаних обставин не надає.
Крім того позивач вказує, що вона, зі свого боку, приймала всі можливі міри для врегулювання конфлікту, проте поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушуючи її честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес виховання дітей та взаємодії з ними. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, позивач посилалась на ті обставини, що відповідачем ОСОБА_2 безпідставно поширюється неправдива та образлива інформація про неї, при цьому відповідач у скаргах до керівництва школи, де вона працює, директора департаменту відділу освіти м. Кривого Рогу, на урядову гарячу лінію 1545 Днепропетровского областного контактного центру зазначає, що позивач спілкується некоректно, ображає та застосовує фізичну силу до дитини заявниці, при цьому, відповідач будь-яких доказів вказаних обставин не надає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідач діяла в межах своїх прав, що надані їй Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Кожен має право на повагу до його гідності.
Згідно з положень статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Відповідно до ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.
В той же час цивільним законодавством не визначено понять гідності та честі.
Однак, виходячи з загальноприйнятих норм і правил поведінки в суспільстві, можна зробити висновок, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб – підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Таким чином, честь є ніби мірилом гідності громадянина в очах громадської думки та інших громадян.
Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням,використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
У пунктах 1, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.
Згідно ст. 1, 11 Закону України «Про інформацію», інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Інформація   про   фізичну   особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну   особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Відповідно до ст. 28 ЦК України,  фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.
Під поширенням інформації розуміють опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до положень ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працює в Криворізький загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням іноземних мов на посаді вчителя інформатики з 02.08.2004 року по теперішній час, що підтверджуються Довідкою виданою в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 І. Литовченко від 23.09.2019 року № 403 (а.с.27).
В березні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_11 зі скаргами на дії класного керівника ОСОБА_1 , які відбувались 20.03.2019 року та 21.03.2019 року, (а.с.88-89, 92-96). 
На засіданні адміністративної наради в складі в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_11 , заступника директора з навчальної виховної роботи – ОСОБА_12 , заступника директора з виховної роботи – ОСОБА_13 , соціального педагога - ОСОБА_14 та практичного психолога - ОСОБА_15 , яка оформлена протоколом від 25.03.2019 року, було вирішено, зокрема, класному керівнику ОСОБА_1 спланувати заходи щодо попередження негативних явищ в класному колективі та булінгу.
Окрім того, 26.03.2019 року ОСОБА_2 зверталась зі скаргами на дії класного керівника ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради та згідно відповіді Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради адміністрації директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 рекомендовано розглянути питання щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, зобов`язано посилити контроль за неухильним дотриманням з боку педагогічних працівників норм педагогічної етики, ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» та наголошено на особистій відповідальності за його порушення (а.с.98).
29.03.2019 року департаментом освіти і науки виконкому Криворізької міської ради було видано наказ № 93 від 29.03.2019 року «Про створення тимчасової комісії щодо розгляду скарги в КЗСШ № 4». (а.с.122) 
Вказаною комісією було розглянуто та перевірено факти, викладені ОСОБА_2 у її зверненнях з 02.04.2019 року по 18.04.2019 року, що підтверджується відповідями Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради від 22.04.2019 року, 29.11.2019 року. (а.с.126 -127, 134)
05 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи № 4 Литовченко І.О. з заявою про видачу табеля навчальних досягнень її сина ОСОБА_6 за І – ІІ семестр навчання в 7 класі, оскільки класний керівник ОСОБА_1 надала в вересні 2019 року ксерокопію документа. (а.с.54) 
Також, 05 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулась до в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 Литовченко І.О. зі скаргою на неправомірні дії позивача ОСОБА_1 , як класного керівника її сина, учня 8-В класу ОСОБА_4 . В скарзі ОСОБА_2 зазначено, що весь жовтень 2019 року класний керівник її сина ОСОБА_1 знущалась над дитиною, гнобила та принижувала його в присутності усього класу, порушуючи таким чином честь і гідність її сина. ОСОБА_1 вдалася до психологічного насильства, а також дискримінувала її сина (а.с.55 -57). 
В.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 Литовченко І.О. 12.11.2019 року № 451 було надано відповідь на звернення ОСОБА_16 від 05.11.2019 року, в якому повідомлено, що для розгляду ситуації, яка склалася, було створено комісію по школі за наказом № 263 від 06.11.2019 року «Про створення комісії по розгляду заяви матері учня 8-В класу ОСОБА_2 », та комісією запропоновано ОСОБА_2 дозволити індивідуальне спілкування представникам соціально-психологічної служби школи з її сином. (а.с.58) 
Крім того, 14 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулась до директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 Литовченко І.О. та директора департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради зі скаргами на дії класного керівника ОСОБА_1 стосовно дискримінаційних дій відносно її сина ОСОБА_6 , які відбувались 05.11.2019 року та 13.11.2019 року (а.с.79-84). 
За результатами перевірки, проведеної виїзною комісією Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради з розгляду скарги ОСОБА_2 від 14.11.2019 року щодо вирішення конфліктної ситуації у 7-В класі Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням іноземних мов в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 ОСОБА_11 рекомендовано, зокрема: розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 ,; активізувати роботу з батьками, застосувати інтерактивні форми й методи спілкування та зворотного зв`язку; посилити контроль за неухильним дотриманням з боку учасників освітнього процесу норм педагогічної етики; активізувати роботу соціально-психологічної служби закладу; спільно з соціально-психологічною службою шкоди організувати проведення з класними керівниками, вчителями та учнями закладу тренінгових занять (майстер-класів) з попередження конфліктних ситуацій між учасниками освітнього процесу, булінгу, етики спілкування; тримати на постійному контролі роботу класних керівників та виконання ними посадових обов`язків. 
Отже, як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі зверталась до різних контролюючих органів з відповідними заявами та скаргами.
Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
З матеріалів справи вбачається, що інформація в зверненнях відповідача до контролюючих органів не була позбавлена підґрунтя і не була вчинена для того, щоб принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Вказані звернення не стосувалося приватного життя позивача чи її родичів, а булі спрямовані виключно на її поведінку, як класного керівника сина відповідача, твердження відповідача відображали судження та критичну оцінку про професійну позицію та відношення позивача до дитини відповідача, як класного керівника, а не були відображенням недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність.
Отже, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, зазначена обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в  Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі № 707/53/17, в Постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 727/5418/17, а також в Постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі №703/1855/16-ц, які, відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України, враховується судом апеляційної інстанції. 
За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, так як оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, оскільки твердження відповідача відображали судження та критичну оцінку про професійну позицію та відношення позивача до дитини відповідача, як класного керівника, тому не є поширенням недостовірної інформації.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції, без надання правової оцінки дій відповідача по приниженню честі та гідності позивача в присутності учнів класу та педагогічного колективу Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої шкоди, без допиту свідків вказаних подій, а саме ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про допит яких позивач заявляла клопотання в суді першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що інформація, яка поширюється відповідачем по справі є оціночним судженням, оскільки в даному випадку судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмолено з тих підстав, що звернення відповідача до контролюючих органів із заявами, в яких були відображені твердження, судження та критична оцінка про професійну позицію та відношення позивача до дитини відповідача, як класного керівника, є реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. при цьому в суді апеляційної інстанції позивачем клопотання про допис свідків не заявлялось. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що починаючи з березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 безпідставно ображає позивача, поширюючи про неї неправдиву інформацію, звертаючись до керівництва школи, де вона працює, директора департаменту відділу освіти м. Кривого Рогу, на урядову гарячу лінію 1545 Дніпропетровського обласного контактного центру, оскільки такі дії відповідача не суперечать вимогам ст. 40 Конституції України. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що в своїх зверненнях відповідач ОСОБА_2 стверджує, що позивач, як класний керівник, вчиняє неправомірні дії щодо її сина, а саме: спілкується некоректно, ображає та застосовує фізичну силу до дитини заявниці, при цьому відповідач будь-яких доказів вказаних обставин не надає, оскільки вказані твердження відповідача були предметом розгляду відповідними компетентними органами, якими надано оцінку твердженням відповідача, прийняті відповідні рішення та надані відповідні рекомендації, зокрема на адміністративній нараді в складі в.о. директора Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 Литовченко І.О., заступника директора з навчальної виховної роботи – ОСОБА_12 , заступника директора з виховної роботи – ОСОБА_13 , соціального педагога - ОСОБА_14 та практичного психолога - ОСОБА_15 , яка оформлена протоколом від 25.03.2019 року, було прийнято рішення щодо надання рекомендацій класному керівнику ОСОБА_1 спланувати заходи щодо попередження негативних явищ в класному колективі та булінгу.
Згідно відповіді Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради було рекомендовано адміністрації школи розглянути питання щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, посилити контроль за неухильним дотриманням з боку педагогічних працівників норм педагогічної етики, ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» та наголошено на особистій відповідальності за його порушення. 
Відповідно до Протоколу виїзної комісії Департаменту освіти і науки виконкому Криворізької міської ради з розгляду скарги ОСОБА_2 від 14.11.2019 року щодо вирішення конфліктної ситуації у 7-В класі Криворізької загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням іноземних мов адміністрації школи рекомендовано, зокрема: розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 ; активізувати роботу з батьками, застосувати інтерактивні форми й методи спілкування та зворотного зв`язку; посилити контроль за неухильним дотриманням з боку учасників освітнього процесу норм педагогічної етики; активізувати роботу соціально-психологічної служби закладу; спільно з соціально-психологічною службою шкоди організувати проведення з класними керівниками, вчителями та учнями закладу тренінгових занять (майстер-класів) з попередження конфліктних ситуацій між учасниками освітнього процесу, булінгу, етики спілкування; тримати на постійному контролі роботу класних керівників та виконання ними посадових обов`язків.
Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона, зі свого боку, приймала всі можливі міри для врегулювання конфлікту, проте поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушуючи її честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належний процес виховання дітей та взаємодії з ними, оскільки, відповідно до наданих до матеріалів справи скарг та заяв, відповідач по справі зверталась із вказаними скаргами та заявами до компетентних органів, при цьому під поширенням інформації розуміється опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Доказів того, що відповідач по справі висловлювала свої твердження, судження та критичні оцінки про професійну позицію та відношення позивача до дитини відповідача, як класного керівника, шляхом опублікування в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширенням в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, матеріали справи не містять.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року. 

Головуючий:

Судді: