Ухвала
 
07 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-6/08
провадження № 61-4567св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: районна рада Шевченківського району у м. Чернівці, Виконавчий комітет Шевченківської районної ради м. Чернівці, відділ з питань охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, 
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду         від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів
 
У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: районна рада Шевченківського району у м. Чернівці, Виконавчий комітет Шевченківської районної ради м. Чернівці (далі - ВК Шевченківської районної ради    м. Чернівці), відділ з питань охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, про захист права власності шляхом заборони дій, які порушують права власника, знесення самочинного будівництва.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення ВК Чернівецької міської ради              від 12 жовтня 1993 року за її квартирою закріплено підвальне приміщення, площею   16 кв. м. Відповідач є власником квартир №№ 1 , 2 у цьому ж будинку. Рішенням ВК Шевченківської районної у м. Чернівці ради від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення реконструкції у зазначеному будинку.
 
Посилаючись на те, що до прийняття зазначеного вище рішення відповідач без її згоди та відповідних дозволів розпочав будівельні роботи у будинку та у дворі зазначеного будинку, розпочав самочинне будівництво гаража, просила заборонити відповідачу проводити будь-які роботи з перебудови, перепланування, реконструкції будинку на АДРЕСА_1 , до вирішення питання про поділ допоміжних приміщень, які знаходяться у спільній власності, та зобов`язати відповідача знести самочинне будівництво - гараж, та привести земельну ділянку до попереднього стану.
 
У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, та визнання права власності.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2004 році він придбав квартиру АДРЕСА_1 , площею 56 кв. м та квартиру № 2 у зазначеному будинку, площею 52,30 кв. м. Відповідач є власницею квартири № 3 у зазначеному будинку. Власником приміщень загального користування, що складає 30,100 часток зазначеного будинку була міська рада. Рішенням ВК Чернівецької міської ради          від 22 листопада 2005 року будинок на АДРЕСА_1 , знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці.
 
Посилаючись на те, що він та ОСОБА_1 є співвласниками приміщень у зазначеному будинку, просив провести їх поділ та визнати за ним право власності на його частину майна.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2009 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Поділено приміщення у будинку на АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на: підвал, площею          3,7 кв. м, підвали, площами 21 кв. м та 5,2 кв. м, на квартиру № 1 , яка складається з кімнати, площею 18,6 кв. м, кімнати, площею 24,8 кв. м, коридору площею 9,8 кв. м, санвузла, площею 2,8 кв. м, а всього загальною площею 56 кв. м, сходову клітину, площею 3,3 кв. м, веранду, площею 4,8 кв. м, квартиру № 2 , яка складається з кімнати, площею 18,6 кв. м, кімнати, площею 14,1 кв. м, вбиральні, площею 1,2 кв. м, а всього загальною площею 52,3 кв. м, сходову клітину світлиці, площею 8,2 кв. м., частину горища, площею 30,9 кв. м, приміщення, площею 5,47 кв. м, частину приміщення площею 10,57 кв. м, приміщення, площею 14,48 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на: підвал, площею 12,7 кв. м, коридор, площею 14,9 кв. м, квартиру № 3 , яка складається з кімнати, площею 15,4 кв. м, кімнати, площею 14 кв. м, кімнати, площею 11,8 кв. м, коридору, площею 4 кв. м, кухні, площею 5,7 кв. м, ванної кімнати, площею 4,4 кв. м, комори, площею 1,8 кв. м, вбиральні площею 0,9 кв. м, комори, площею 1,2 кв. м, коридору, площею 4,3 кв. м, всього загальною площею 63,5 кв. м, частину горища, площею 18,2 кв. м, приміщення, площею 13,95 кв. м, частину приміщення, площею 4,25 кв. м.
 
Ухвалою колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 червня 2009 року касаційні скарги ОСОБА_1 та прокурора Шевченківського району м. Чернівці відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що суд, ухвалюючи рішення, у резолютивній частині не зазначив площу та перелік приміщень, право власності на які визнано за ним. Відсутність вказівки на конкретно виділені приміщення позбавляють його можливості зареєструвати право власності. 
 
Посилаючись на викладене, заявник просив визначити, що виділене у власність в натурі ОСОБА_2 нерухоме майно у будинку на АДРЕСА_1 : підвал площею 3,70 кв. м, підвал, площами 21,0 кв. м та 5, 2 кв. м; на першому поверсі двохкімнатна квартира № 1 , житловою площею 43,40 кв. м, загальною - 56,0 кв. м; сходова клітина, площею 3,3 кв. м, веранда «2», площею 4, 8 кв. м; трьохкімнатна квартира № 2 , житловою площею 41,70 кв. м, загальною - 52,30 кв. м, сходова клітина світлиці, площею 8,2 кв. м, частина горища відповідно до плану, площею      30,9 кв. м, приміщення № 2, площею 5,47 кв. м, частина приміщення № 4, площею 10,57 кв. м, приміщення № 1, площею 14,48 кв. м, що становить 44/100 частини; a виділене у власність в натурі ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , а саме: підвал, площею 12,7 кв. м; коридор, площею 14, 9 кв. м; на першому поверсі квартира № 3 , житловою площею 41,2 кв. м, загальною - 63,5 кв. м, частина горища відповідно до плану, площею 18,2 кв. м, приміщення № 3, площею 13,95 кв. м, частина приміщення № 4, площею 4, 25 кв. м, що становить 26/100 частини. 
 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2015 року. Визначено, що виділене у власність в натурі ОСОБА_2 нерухоме майно у будинку на АДРЕСА_1 , а саме: підвал, площею 3,70 кв. м, підвал, площами 21,0 кв. м та 5,2 кв. м; на першому поверсі двохкімнатна квартира     № 1 , житловою площею 43,40 кв. м, загальною - 56,0 кв. м, сходова клітина, площею 3,3 кв. м, веранда «2», площею 4,8 кв. м, трьохкімнатна квартира № 2 , житловою площею 41,70 кв. м, загальною - 52,30 кв. м, сходова клітина світлиці, площею           8,2 кв. м, частина горища відповідно до плану, площею 30, 9 кв. м, приміщення № 2, площею 5,47 кв. м, частина приміщення № 4, площею 10,57 кв. м, приміщення № 1, площею 14,48 кв. м, становить 44/100 ідеальних частини від вказаного нерухомого майна.
 
Визначено, що виділене у власність в натурі ОСОБА_1 у будинку на АДРЕСА_1 , а саме: підвал, площею 12,7 кв. м, коридор, площею 14,9 кв. м, на першому поверсі квартира № 3 , житловою площею 41,2 кв. м, загальною - 63,5 кв. м, частина горища відповідно до плану, площею 18,2 кв. м, приміщення № 3, площею 13,95 кв. м, частина приміщення № 4, площею 4,25 кв. м, становить 26/100 ідеальних частини від вказаного нерухомого майна.
 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 зводилися до виділу в натурі належної йому частки у спільній частковій власності, що передбачає як зазначення конкретних приміщень у будинку так і зазначення частки, яку ці приміщення становлять у будинку в цілому. У цій справі суд, незважаючи на пояснення сторін та наявні у справі докази, не прийняв рішення щодо визначення та розрахунку часток сторін у майні, право власності на яке визнано за ОСОБА_2 , хоча у справі є висновок судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення та розрахунку часток сторін у майні. Вирішивши питання про виділ часток сторін у праві власності, суд не зазначив точної частки у праві власності сторін. З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що частка приміщень виділених ОСОБА_2 у власність становить 44/100 частини у будинку на АДРЕСА_1 , а приміщення, на які визнано право власності за ОСОБА_1 у цьому ж будинку становить                26/100 частини.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року додаткове рішення скасовано.В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
 
Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до вимог статті 364 ЦК України у рішенні суду про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, має бути зазначено реальні частки співвласників після виділення їм часток із спірного нерухомого майна в натурі. Не зазначення розміру часток є недоліком судового рішення, який відповідно до правил статті 220 ЦПК України не може усуватися шляхом ухвалення додаткового рішення. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у своїй постанові від 19 грудня 2018 року у справі №359/2605/16-ц
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У травні 2019 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд, ухвалюючи рішення, у резолютивній частині визнав за ОСОБА_2 та    ОСОБА_1 право власності на указані приміщення, не вказавши, яку частку від цілого будинку вони становлять, що унеможливило реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до нормативних актів, що регулюють діяльність органів державної реєстрації майна, оскільки спільна часткова власність має мати дробовий вираз. 30 грудня 2015 року на підставі договору дарування указане нерухоме майно подароване ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно та договором дарування. Аналізуючи правову позицію в справі 359/2605/16-ц, вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно визначено, в чому саме полягає неправильність рішення та помилково застосовано це як судову практику. У справі 359/2605/16-ц спір торкався поділу будинку між співвласниками в натурі, рішенням суду здійснено такий поділ, проте судом не зазначено взагалі, яка частка залишається у володінні та користуванні іншого співвласника. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи не залучив до участі у її розгляді ОСОБА_5 додаткове рішення суду першої інстанції по суті не змінює суті основного рішення, яке має бути виконаним і не розглядатися до безмежності.
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу.
 
Відповідно до частини четвертої статті 395 ЦК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
 
Частиною четвертою статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. 
 
До відзиву ОСОБА_1 не додала докази надсилання його копій іншим учасникам справи. У зв`язку з цим Верховний Суд залишає цей відзив без розгляду. 
 
У червні та вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду два клопотання про долучення до матеріалів справи документів для їхнього дослідження у судовому засіданні. 
 
Разом із тим, вказані клопотання не підлягають задоволенню, оскільки суд касаційної інстанції не здійснює оцінку нових доказів, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
У червні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 подали відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що у провадженні Шевченківського районного суду              м. Чернівці перебуває справа № 727/1876/19 про визначення розміру частки у спільному майні та його поділ, припинення права спільної часткової власності щодо спірного будинку. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду Сімоненко В. М. від 03 червня 2019 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.
 
11 червня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді-доповідача     Сімоненко В. М. на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді-доповідачу Ступак О. В. Визначено склад колегії суддів для розгляду справи.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна рада Шевченківського району у м. Чернівці, виконавчий комітет Шевченківської районної ради м. Чернівці, відділ з питань охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, про захист права власності шляхом заборони дій, які порушують права власника, знесення самочинного будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності, та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка дієв інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року призначити до судового розгляду на          16 грудня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков      Г. І. Усик