УХВАЛА

16 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/18421/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В., і Колос І. Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Старт-Н» (далі - Товариство)
на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020  
зі справи № 910/18421/19
за позовом Товариства 
до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні  позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Максі В»,
про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2020 касаційну скаргу Товариства залишено без руху і зазначено, що скаржник має конкретизувати передбачену (передбачені)   статтею 287 Господарського процесуального кодексу України  (далі -  ГПК України; Кодекс) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з посиланням на конкретні висновки (відсутність висновків) з відповідним обґрунтуванням, якої саме норми права, що була неправильно застосована або порушена судами попередніх інстанцій, стосуються ці висновки, в чому саме, на думку скаржника, полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень і як це вплинуло на їх прийняття.

07.12.2020 (згідно з відміткою канцелярії касаційного суду) від Товариства надійшло клопотання про усунення недоліків для подачі касаційної скарги, у якому скаржник зазначає підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи - пункт  1 частини другої статті 287 ГПК України. На думку Товариства: оскаржувані рішення винесені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, статті 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); суди зробили помилковий висновок про недоведеність позивачем введення його в оману та наявності умислу в діях Банку; до аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 зі справи № 308/12128/15-ц.

Згідно з приписами пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі                                             № 910/719/19,    пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Водночас зазначене у клопотанні посилання на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 14.01.2019 зі справи № 308/12128/15-ц, Суд не може взяти до уваги з огляду на таке.

Так, предметом позову у справі  № 308/12128/15-ц, на правовий висновок у якій посилається скаржник, є визнання недійсним договору купівлі-продажу, а у прийнятті судових рішень зі справи суди виходили з того, що позивач є особою похилого віку, має вади зору, особисто не могла прочитати текст договору і договір нотаріусом не зачитувався, продавати квартиру у неї наміру не було, а кошти за договором не отримувала, тому відповідач під час укладення договору купівлі-продажу, не ознайомивши позивача з його текстом, ввела  позивача в оману шляхом замовчування. 

У справі, що розглядається, предметом позову є визнання недійсним договору поруки, а у прийнятті оскаржуваних рішень суди виходили з того, що позивач не довів факту навмисного введення відповідачем в оману позивача щодо природи та предмета договору поруки, його прав та обов`язків (частина перша статті 229 ЦК України), тоді як введення в оману щодо мотивів правочину (отримання прибутку) не є підставою для визнання його недійсним на підставі статті 230 ЦК України.

З огляду на викладене висновки, до яких дійшли суди, зроблені за результатами встановлених різних істотних обставин у кожній справі, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, залежно від яких і були постановлені відповідні судові рішення, що не може свідчити про подібність правовідносин у цій справі та у справі, наведеній у клопотанні про усунення недоліків касаційної скарги.

Отже, Товариство не наводить належних обґрунтувань щодо підстав касаційного оскарження, як того вимагав Суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, що, у свою чергу, не може свідчити про усунення недоліків цієї скарги.

Інших підстав касаційного оскарження, передбаченних частиною другою статті 287 ГПК України, при зверненні з касаційною скаргою  скаржник не навів.

Отже, протягом встановленого частиною другою  статті 174 ГПК України  строку Товариство не усунуло недоліків касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених  статтею 287 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої  статті 292 ГПК України  питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись частиною другою  статті 174, статтею    234, частиною п`ятою статті  292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Старт-Н» на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 зі справи № 910/18421/19 до розгляду не приймати та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                                                                                                                Б. Львов

Суддя                                                                                                                                                                                                                І. Булгакова

Суддя                                                                                                                                                                                                      І. Колос