ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 жовтня 2020 року
м. Харків
справа №235/5794/17
провадження №22-ц/818/4437/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач – Національна академія внутрішніх справ
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1  про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Національна академія внутрішніх справ (далі НАВС) звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.
Ухвалою від 10 червня 2020 року справу передано до Червонозаводського районного суду міста Харкова за підсудністю.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року провадження по справі закрито.
В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить скасувати ухвалу суду першої та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом першої інстанції закрито провадження у справі, оскільки дані вимоги підлягають розгляду в порядку КАС України. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, посилаючись на те , що позовні вимоги стосуються лише відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі відповідача у зв`язку з невиконанням останнім умов цивільно -правового Договору № 291 від 08.09.2009 року про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ; на момент звільнення відповідача з органів внутрішніх справ України між ним та НАВС не існувало жодних трудових (службових) правовідносин; НАВС є державним вищим навчальним закладом та виступає стороною Договору, а не суб`єктом владних повноважень та не здійснює публічно – владних управлінських функцій. Отже, оскільки спір у справі випливає з договірних правовідносин сторін, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні і їх майновій самостійності, вважає, що даний спір необхідно вирішувати у порядку цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.07.2009 року № 0024 ОСОБА_1 з 01 вересня 2009 року зараховано на перший курс денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (далі КНУВС) (а.с.33).
08.09.2009 року між КНУВС, комплектуючим підрозділом Департаментом оперативної служби МВС України та ОСОБА_1 укладено Договір №291 про підготовку фахівця у КНУВС (а.с.30), Додатковим договором № 1 від 01.09.2012 року (а.с.31-32). Відповідно до Договору ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ (далі ОВС) протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, по`вязані з утриманням у навчальному закладі.
Наказом КНУВС від 13.11.2009 року №007 о/с з метою забезпечення особистої безпеки та збереження державної таємниці ОСОБА_1 на період навчання присвоєно легендоване прізвище  ОСОБА_2 (а.с.34).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (далі НАВС) (а.с.23). НАВС є правонаступником КНУВС.
З 01.09.2009 року по 14.06.2013 року відповідно до умов Договору ОСОБА_1 у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.
Наказом НАВС від 14.06.2013 року № 0012 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію бакалавра правознавства за напрямом підготовки «Правознавство» та видано диплом бакалавра (а.с.35).
Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Умови Договору навчальним закладом виконано у повному обсязі.
15.12.2014 року на адресу НАВС надійшов лист (Вх № 3/5 -846дск від 05.12.2014) від Управління оперативної служби ГУМВС України в Донецькій області від 05.12.2014 року №3/5-846дск, яким повідомлено, що наказом ГУМВС України в Донецькій області від 05.12.2014 року №00120о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС з 05.12.2014 року, за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у запас Збройних сил України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України. 
Таким чином після закінчення навчання в НАВС ОСОБА_1 прослужив в органах поліції менше ніж три роки.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, застосовуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року, оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Нормами чинного законодавства визначено, що в межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві.
Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18) та від 04 вересня 2019 року у справі № 127/7858/18 (провадження № 14-373цс19).
З урахуванням вищезазначеного та вимог чинного законодавства, судова колегія приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано закрив провадження у справі з дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ – залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                                                О.В. Маміна
Судді:                                                                                                 Н.П. Пилипчук
              О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року.