Постанова
Іменем України                          
 
02 грудня 2020 року                                       
м. Київ                                                               
 
справа № 390/1854/17
провадження № 61-48738св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - керівник Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації, Департаменту екології та природних ресурсів,
відповідачі: Кіровоградська районна державна адміністрація Кіровоградської області, ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М.,  Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року керівник Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, уповноваженими органами якої виступають: Кіровоградська обласна державна адміністрація, Департамент екології та природних ресурсів звернувся до суду з позовом до Кіровоградської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди водних об`єктів та зобов`язання повернути водний об`єкт.
Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2014 року між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди водних об`єктів, згідно якого останньому передано в строкове платне користування водний об`єкт, що розташований на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області для рибогосподарських потреб із земель водного фонду, що перебувають у державній власності. Договір був посвідчений нотаріально.
Проте Кіровоградська районна державна адміністрація, враховуючи вимоги статей 59, 122 Земельного кодексу України та статті 51 Водного кодексу України, не мала повноважень на укладення спірного договору оренди водних об`єктів, так як повноваження щодо надання земельних ділянок водного фонду для рибогосподарських потреб належать Кіровоградській обласній державній адміністрації.
Ураховуючи викладене, керівник Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, просив визнати на майбутнє недійсним договір оренди водних об`єктів від 08 вересня 2014 року, укладений між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 803;
- зобов`язати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації водний об`єкт, що складається з водного простору, в тому числі рибогосподарської технологічної водойми під ставками площею 21,7331 га, та земельну ділянку загальною площею 40,8100 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:7501, нормативна грошова оцінка -405 222 грн, які знаходяться на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, шляхом складання акта приймання-передачі земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року у складі судді Терещенка Д. В. у задоволенні позову керівника Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову керівника Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, суд першої інстанції виходив із того, що у Кіровоградської районної державної адміністрації були відсутні повноваження при укладенні спірного договору оренди водних об`єктів від 08 вересня 2014 року та передачі їх ОСОБА_1 . Водночас керівник Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задоволено.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року скасовано. Позов керівника Кіровоградської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави, задоволено.
Визнано недійсним договір оренди водних об`єктів від 08 вересня 2014 року, укладений між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д., зареєстрований у реєстрі за № 803.
Зобов`язано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації водний об`єкт, що складається з водного простору, в тому числі рибогосподарської технологічної водойми під ставками площею 21,7331 га, та земельну ділянку загальною площею 40,8100 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:7501, нормативна грошова оцінка 405 222 грн, які знаходяться на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, шляхом складання акта приймання-передачі земельної ділянки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що про укладення між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 договору оренди водних об`єктів від 08 вересня 2014 року Департамент екології та природних ресурсів обласної державної адміністрації повідомлено не було. Про укладення спірного правочину, Кіровоградська обласна державна адміністрація в особі Департаменту екології та природних ресурсів дізналася з листа Кіровоградської місцевої прокуратури 21 червня 2017 року. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності не пропущено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову щодо апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі № 390/1854/17 (провадження № 61-48738св18) до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №  2-181/10 (провадження № 61-18563сво18) за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Львівська регіональна філія Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Г. В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до статей 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, та в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Визначаючи початок перебігу позовної давності, слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не позивач або прокурор.
Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковомузадоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 березня 2006 року між Кіровоградською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі.
Згідно з умовами вказаного договору, у строкове платне користування ОСОБА_1 передається земельна ділянка загальною площею 40,81 га, з яких: 18,94 га - під пасовищами, 0,14 га - під гідротехнічними спорудами, 21,73 га - під ставкам, для рибогосподарських потреб із земель водного фонду на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, згідно з планом схемою.
Договір укладено строком на десять років, починаючи з дати його державної реєстрації (а.с. 20-21), тобто до 22 березня 2016 року.
Розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 29 жовтня 2012 року № 1024-р «Про внесення змін до договору оренди землі» внесено зміни до договору оренди землі, укладеного з  ОСОБА_1 , який зареєстрований 22 березня 2006 року за № 84, у частині збільшення терміну дії договору строком на 25 років, починаючи з дати його державної реєстрації, шляхом укладення додаткової угоди                (а.с. 13).
Надалі розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 10 грудня 2012 року № 1231-р внесено зміни до розпорядження голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 29 жовтня 2012 року № 1024-р, а саме: у пункті 1 розпорядження слова та цифри «строком на 25 років» замінено словами та цифрами «строком на 49 років» (а.с. 14).
Згідно з інформацією Кіровоградської районної державної адміністрації від 30 серпня 2017 року № 01-22/278/1, додаткові угоди до договору оренди землі не укладались, а отже, вищевказані розпорядження не реалізовані (а.с. 41).
08 вересня 2014 року між Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди водних об`єктів, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. та зареєстрований у реєстрі за № 803. Предметом якого є водний об`єкт, що розташований на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, для рибогосподарських потреб із земель водного фонду, які перебувають у державній власності на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області.
Об`єктом оренди є вода (водний простір) водного об`єкта, у тому числі рибогосподарської технологічної водойми під ставками - 21,7331 га, під гідротехнічними спорудами - 0,1394 га, пасовищами - 18,9375 га, всього земельна ділянка під водним об`єктом складає 40,8100 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:7501.
Про укладення між Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_1 договору оренди водних об`єктів від 08 вересня 2014 року Департамент екології та природних ресурсів Кіровоградської обласної державної адміністрації повідомлено не було.
У зв`язку з набранням 01 липня 2013 року чинності Законом України «Про аквакультуру», 10 липня 2014 року розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації № 264-р уповноважено Департамент екології та природних ресурсів укладати та розривати договори оренди водних об`єктів (а.с. 40).
18 травня 2015 року розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації № 186-р, Департаменту екології та природних ресурсів делеговані повноваження стосовно надання в оренду водних об'єктів, розташованих на території Кіровоградської області, та організації земельних торгів. Районні державні адміністрації зобов`язано до 01 липня 2015 року передати до Департаменту екології та природних ресурсів копії договорів оренди та додаткові угоди стосовно водних об'єктів розташованих на їх території (а.с. 40).
Листом Державного агентства водних ресурсів України від 09 липня 2013 року № 3427/9/11-13 викладено узагальнення практики щодо процедури надання водних об`єктів в користування на умовах оренди, повноваження надання водних об`єктів у користування на умовах оренди, за межами населених пунктів належать Раді міністрів Автономної Республіки Крим та обласним державним адміністраціям. При цьому районні державні адміністрації не мають повноважень щодо передачі водних об`єктів в оренду (а.с. 50-53).
Кіровоградською місцевою прокуратурою під час здійснення представницької діяльності та вивчення стану законності в сфері земельних та водних правовідносин у Миколаївській сільській раді 24 травня 2017 року направлено запит на ім'я Миколаївського сільського голови (а.с. 26).
Виконуючим обов`язки керівника Кіровоградської місцевої прокуратури витребувано у Кіровоградської районної державної адміністрації спірний договір (а.с. 27-28).
Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області до суду першої інстанції подано заяву про визнання позовних вимог прокурора. Зазначено, що договір оренди укладений колишнім головою Кіровоградської районної державної адміністрації ОСОБА_6 з перевищенням повноважень (а.с. 70-71).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Прокурор, звертаючись до суду із цим позовом, посилався на те, що Кіровоградська районна державна адміністраціярозпорядилась спірними земельними ділянками водного фонду з порушенням статей 59, 122 Земельного кодексу України та статті 51 Водного кодексу України.
Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні 
у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.
Таким чином, належним способом захисту порушеного права власності в цій ситуації є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред`явлення віндикаційного позову.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України 
у постановах від 19 листопада 2014 року у справі № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15, від 30 січня 2012 року у справі № 6-61цс11,       від 21 листопада 2012 року у справі № 6-136цс12. 
Він є незмінним і Великою Палатою Верховного Суду не змінювався.
У цій справі встановлено, що прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами. У позові прокурор зазначив, що він подає позов 
у статусі позивача. Отже, позивач, який не був стороною договору, оскаржує цей договір, що суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, Верховного Суду України.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що спірна земельна ділянка може бути повернута лише за позовом власника про її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України, якщо є правові підстави.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не врахував.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами
повно, але судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову керівника Кіровоградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної державної адміністрації, Департаменту екології та природних ресурсів до Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди водних об`єктів та зобов`язання повернути водний об`єкт відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Ю. В. Черняк