ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 161/6790/20 пров. № А/857/8180/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Глушка І.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року у справі №161/6790/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тво командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Ліпчука Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Філюк Т.М., місце ухвалення м. Луцьк),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до тво командира роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Ліпчука Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови
Позов обґрунтовує тим, що постановою т.в.о. командира роти №4 батальйону УПП у Волинській області Ліпчука Д.О. серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він 25 квітня 2020 року о 09 год. 19 хв. в с. Зміїнець по вул. Левадній, 26 Луцького району, керуючи транспортним засобом марки Viper, номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі полісу ОСЦВП наземних транспортних засобів, а також не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а, п.2.1 ґ Правил дорожнього руху.
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вищевказане порушення є незаконною та підлягає скасуванню. Вказує, що на вимогу поліцейського він пред`явив посвідчення водія НОМЕР_2 , вид. Луцьким МРЕВ 28 листопада 2005 року, відповідно до якого він мав право керувати транспортними засобами категорії А, В, С. Однак, поліцейський наполягав, що для керування мопедом необхідно мати посвідчення водія з правом керування засобами категорії А1. Зазначає, що пред`явлене ним посвідчення водія було видане йому до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 24 вересня 2008 року, а значить таке посвідчення водія надає йому право керувати транспортними засобами категорії А1 допоки не буде законодавчо встановлена вимога замінити його на посвідчення водія нового зразка.
З огляду на вищенаведене, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить скасувати постанову т.в.о. командира роти №4 батальйону УПП у Волинській області Ліпчука Д.О. серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, розгляд яких об`єднано відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року позов задоволено. Постанову серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, розгляд яких об`єднано в одне провадження відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП - скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із правомірністю дій митниці, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що під час перевірки документів, зазначених в п. 2.1 ПДР, у водія мопеда марки Viper, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було виявлено відсутність в останнього посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Встановивши факт порушенням позивачем п.2.1 (а, ґ) Правил дорожнього руху та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення. В подальшому поліцейський склав адміністративні матеріали відносно позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП та шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч. 2 ст. 36 КУпАП, винесено постанову серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначає, що для того, щоб мати законне право керувати транспортним засобом з двигуном, робочий об`єм якого становить менше 50 куб. см, або електродвигуном потужністю до 4 кВт, водієві необхідно відкрити категорію А1 у своєму водійському посвідченні. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Сторонами подано клопотання про розгляд за їх відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 25 квітня 2020 року о 09 год. 19 хв. тимчасово виконуючим обов`язки командира роти №4 батальйону УПП у Волинській області Ліпчуком Д.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Відповідно до змісту вищевказаної постанови водій ОСОБА_1 25 квітня 2020 року о 09 год. 19 хв. в с. Зміїнець по вул. Левадній, 26 Луцького району, керуючи транспортним засобом марки Viper, номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі полісу ОСЦВП наземних транспортних засобів, а також не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1а, п.2.1 ґ Правил дорожнього руху.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що заміна посвідчення водія - це його право, а не обов`язок. Щодо відсутності страхового полісу, то вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними  з огляду на наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).
Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач заперечував скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, покликаючись п. 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, зазначив, що на вимогу відповідача надав своє посвідчення водія із відкритою категорією «А» і що обмін посвідчення водія категорії «А», яке передбачало право керування транспортними засобами категорії «А1», є його правом, а не обов`язком.
Статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, а також полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу.
Згідно абзацу 2 п. 2.13 Правил дорожнього руху України транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
Згідно з п. 2.1 «а,б» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Тобто відповідна категорія на право керування скутером або мопедом з об`ємом двигуна до 50 см. куб. - це категорія А1, яка повинна бути зазначена у посвідченні водія, тобто відкрита. А також мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі власника транспортного засобу - свідоцтво про право спільної власності, засвідчений у встановленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування або розпорядження таким транспортним засобом.
Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія відповідної категорії. Відповідно до п.3 Положення, керування мопедами, моторолерами та іншими двоколісними транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1; які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А.
Сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 , вид. Луцьким МРЕВ 28 листопада 2005 року, відповідно до якого він мав право керувати транспортними засобами категорії А, В, С.
Судом встановлено, на час отримання позивачем водійського посвідчення з категорією «А» діяло, затверджене Постановою КМУ від 08 травня 1993 року №340, Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами в редакції від 28 травня 2004 року.
Тобто, при отриманні посвідчення водія, ОСОБА_1 було відкрито категорію «А» з правом керування мотоциклами, моторолерами, мотонартами й іншими мототранспортними засобами.
Відповідно до п.27 затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. №586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», може бути обміняне на нове на умовах проведення обміну, визначених цим Положенням. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії А1, А - відповідає категорії А.
Таким чином станом на час винесення оскаржуваної постанови при обміні посвідчення водія, зазначеним Положенням не передбачено будь-які додаткові іспити, а в новому посвідченні зазначаються категорії А1, А, які відповідають категорії А.
З огляду на наведене суд погоджується з доводами позивача про те, що заміна посвідчення водія - це його право, а не обов`язок.
Крім того, щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то колегія суддів зазначає наступне.
Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції передавати для перевірки посвідчення, реєстраційні та інші документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом, а також дорожні (маршрутні) листи і документи на вантаж, що перевозиться (крім власників транспортних засобів, які використовують їх в індивідуальних некомерційних цілях), а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ч. 2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.
Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року №686/11314/17.
Таким чином, враховуючи ту обставину, що у діях водія ОСОБА_1 були відсутні порушення Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом, що мало б передувати законним вимогам працівникам поліції щодо зупинки останнього та зобов`язання пред`явлення водієм як посвідчення водія так і полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ненадання позивачем договору страхування інспектору не являється адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 1 статті 126 КУпАП.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії ДП18 №239328 від 25 квітня 2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, розгляд яких об`єднано відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП, підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2020 року у справі №161/6790/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 08.10.2020р.