ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20883/20                                                Суддя першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Карпушової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач, Офіс) про:
- визнання протиправною бездіяльності Офісу щодо не розгляду і не надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 31.07.2020 року про надання інформації щодо дати і способу ознайомлення ОСОБА_1 з довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно нього;
- зобов`язання Офісу розглянути і надати відповідь ОСОБА_1 на його інформаційний запит від 31.07.2020 року про надання інформації щодо дати і способу ознайомлення ОСОБА_1 з довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно нього.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2020 року повернуто ОСОБА_1 позовну заяву у зв`язку з неусуненням її недоліків, визначених в ухвалі від 14.09.2020 року, а саме - ненадання документу про сплату судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є документом, що підтверджує право ОСОБА_1 на пільги, передбачені п. 23 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та, відповідно, на звільнення від сплати судового збору на підставі п. 8 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 14.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав ненадання документа про сплату судового збору з огляду на те, що особа з інвалідністю третьої групи не звільняється від сплати судового збору.
Спосіб усунення недоліків було визначено судом першої інстанції шляхом надання документу про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.
Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - п`ять днів з моменту вручення копії ухвали, копію якої Позивачем було отримано 28.09.2020 року (а.с. 26).
Ухвалою від 19.10.2020 року суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що вимоги ухвали від 14.09.2020 року виконані не були, оскільки жодних документів на усунення недоліків позовної заяви не надано.
Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.
Як було встановлено вище, єдиним недоліком позовної заяви судом першої інстанції було визначено її невідповідність вимогам ч. 3 ст. 161 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Як зазначив суд першої інстанції, на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 надано посвідчення серії НОМЕР_1 про те, що останній є особою з інвалідністю 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 17). Разом з тим, на переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, даний документ не свідчить про звільнення Позивача від сплати судового збору згідно п. 8 чи п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідні висновки суду першої інстанції судова колегія вважає помилковими. 
Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Із змісту посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
В силу положень ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать не лише особи, прямо зазначені у даній статті, а також й особи, які до них прирівняні. При цьому, згідно п. 23 ст. 13 вказаного Закону особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються, зокрема, пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.
З урахуванням наведеного, судом першої інстанції не було враховано, що оскільки ОСОБА_1 додавав до позовної заяви копію посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, то відповідно до вищезазначених правових норм він звільнений від сплати судового збору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 800/203/17, а також постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №640/14679/19, від 02.07.2020 року у справі № 620/2075/19, від 07.10.2020 року у справі № 160/3534/20.
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі №640/21075/19 колегія суддів вважає помилковим, оскільки, по-перше, у справі №640/21075/19 06.02.2020 року постановлена ухвала про залишення касаційної скарги без руху, а не постанова, саме висновки якої в силу ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування судами, по-друге, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Таку ж позицію висловлено Верховним Судом й у постанові від 11.06.2020 року у справі №640/3859/19.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини, свідчить, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неправильно застосовано норми матеріального права щодо наявності у Позивача права на звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року - скасувати.
Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 16» грудня 2020 року.