ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/3555/20
Головуючий у першій інстанції – Цибенко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1367/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Шкарупою Ю.В.,
скаржник – ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження – приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О., 
заінтересовані особи: АТ «Альфа-банк», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2020 року (місце ухвалення – м. Чернігів, дата складання повного тексту – 29.09.2020) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. про визнання неправомірними дії приватного виконавця щодо визначення вартості описаного та арештованого майна,
                                          В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. про визнання неправомірними дії приватного виконавця щодо визначення вартості описаного та арештованого майна. В обґрунтування скарги посилався на те, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Кондрюка К.О. перебуває виконавче провадження № 58748158 про примусове виконання виконавчого документу виконавчого листа від 12.04.2010 № 6621/10, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова 12.04.2010 про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 2 419 971, 57 грн, та 100 грн судових витрат.
Постановою приватного виконавця від 28.10.2019 вказане виконавче провадження об`єднано у зведене виконавче провадження № 60432926.
18.03.2019 приватним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 , що складається з шести житлових кімнат, загальною площею (кв.м.): 318,60, житловою площею (кв.м.): 179,40.
В подальшому державним виконавцем було призначено оцінку описаного та арештованого майна, проте боржника про вказані дії належним чином повідомлено не було.
Після ознайомлення зі звітом про оцінку майна від 18.10.2019 було встановлено, що визначена вартість не відповідає ринковим цінам, та в постанові про опис та арешт майна та у звіті площа нерухомого майна не відповідає фактичній. На підставі вказаного, за заявою боржника приватним виконавцем було повторно винесено постанову про опис та арешт майна, та повторно призначено суб`єкта оціночної діяльності, ціна згідно звіту про оцінку майна від 10.03.2020 – 1 740 770, 00 грн. 20.03.2020 майно боржника, а саме спірну квартиру було передано на торги.
У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що результати визначення вартості майна є такими, що не відповідають ринковим цінам на цей вид майна, а отже позбавляє боржника права на реалізацію належного йому майна за справедливою ціною. Крім того, виконавцем не були дотримані вимоги встановлені ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» в частині належного повідомлення боржника з висновком про вартість майна, та фактично був позбавлений можливості на оскарження результатів такої оцінки до передачі майна на реалізацію.
Вважає, що відсутність у виконавця доказів належного повідомлення сторін про результати оцінки арештованого майна та, відповідно, спливу встановленого законом 10-денного строку на оскарження, позбавляє його можливості передачі майна на реалізацію.
У скарзі ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О., щодо визначення вартості описаного та арештованого майна: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , та передачу його на реалізацію за початковою ціною продажу в сумі 1 740 770, 00 грн.
Призначити у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручити Чернівецькому відділенню «Судова незалежна експертиза України» (м. Чернівці, вул. Головна, 143), на вирішення якої поставити наступне питання:
«Якою є ринкова вартість майна, а саме квартири АДРЕСА_3 , загальною площею: 285,7 кв.м., житловою площею 128,4 кв.м. станом на 20.03.2020».
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.09.2020 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. – відмовлено.
Ухвала суду обґрунтована тим, що приватний держаний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких він зобов`язаний визначити ціну продажу майна відповідно даних складеного звіту про оцінку майна. В частині відмови у призначенні експертизи суд першої інстанції зазначив, що нормами ЦПК не передбачено призначення судової оціночно-будівельної експертизи в порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.   
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.09.2020, та ухвалити постанову, якою визнати неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. щодо визначення вартості описаного та арештованого майна: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , та передачу його на реалізацію за початковою ціною продажу в сумі 1 740 770,00 грн.
За доводами апеляційної скарги оскаржувана ухвала суду є незаконною, прийнятою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги посилається на те, що надане приватним виконавцем повідомлення про вручення поштового відправлення не може слугувати підтвердженням отримання боржником повідомлення про вартість майна, оскільки не відповідає Правилам надання послуг поштового зв`язку, затверджених КМУ № 270 від 05.03.2009, крім того повідомлення про вартість майна направлялося не за адресою проживання боржника, про зміну якого боржник неодноразово повідомляв приватного виконавця. Боржник не був обізнаний про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оцінку майна, передачу майна на реалізацію та його примусову реалізацію, що позбавило його права на належне ознайомлення, висунення власних заперечень щодо повноти та об`єктивності оцінки його майна.
У скарзі заявник зазначає, що у звіті про оцінку майна від 10.03.2020 немає дати проведення огляду в натурі об`єктів оцінки, не вказано результати фактичного огляду майна, при цьому взагалі не зазначено чи проводилося оцінювачем огляд об`єктів оцінки, а саме спірної квартири, у звіті про оцінку немає реальних фото квартири. Оцінювачем не повідомлялося власника майна про дату проведення огляду. Під час оцінки майна було порушено вимоги пунктів 50-51 Національного стандарту № 1, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність».
За доводами апеляційної скарги, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» (затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442) з урахуванням вимог Національного стандарту № 1 (затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440), яким визначено загальні засади.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції та приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О. подали відзиви на апеляційну скаргу, проте вони не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки подані в порушення вимог встановлених ухвалою Чернігівського апеляційного суду про відкриття провадження у справі, у відповідності до ч. 1 ст. 360 ЦПК України.
Не може бути прийнято до уваги також відзив на апеляційну скаргу, поданий представником ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , оскільки у підтвердження повноважень представника матеріали справи містять лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, та ордер про надання правової допомоги у Новозаводському районному суді м. Чернігова (а.с. 176, 177 т. 1), у підтвердження представництва в суді апеляційної інстанції повноважень представника не надано.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження 58748158, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К.О перебувало зведене виконавче провадження № АСВП № 60432926 з виконання виконавчих листів № 6-635/10 від 12.10.2010 виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 1285330,59 грн. та № 6-621/10 від 12.10.2010  виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 2420071,57 грн (а.с. 48 т. 1).
25.02.2020 приватним виконавцем Кондрюком К.О. винесено постанову, якою описано та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , загальна площа (кв.м.): 285,7, житлова площа (кв.м.): 128,4 (а.с. 105-106 т. 1).
Постановою від 06.03.2020 приватний виконавець залучив Лещишина В.В. як суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з примусового виконання № 6-621/10 від 12.10.2010  виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 2420071,57 грн (а.с. 101-102 т. 1).
Згідно звіту № 20022 про оцінку нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_1 , який складено оцінювачем ФОП ОСОБА_4 від 10.03.2020  ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме квартири АДРЕСА_3 станом на дату оцінки складає 1 740 770 грн (а.с. 52-74 т. 1).
16.03.2020 приватним виконавцем сторонам виконавчого провадження було направлено повідомлення про вартість майна боржника (а.с. 51 т. 1).
Матеріали справи містять роздруківку з сайту поштових відправлень «Укрпошта», з якої вбачається, що відправлення вручено ОСОБА_1 особисто 18.03.2020 (а.с. 49  т. 1).
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що приватний держаний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких він зобов`язаний визначити ціну продажу майна відповідно даних складеного звіту про оцінку майна. В частині відмови у призначенні експертизи суд першої інстанції зазначив, що нормами ЦПК не передбачено призначення судової оціночно-будівельної експертизи в порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.   
Рішення суду оскаржується в частині визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О., щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О., щодо визначення вартості описаного та арештованого майна.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Звертаючись до суду зі скаргою, заявник посилався на те, що дії державного виконавця є неправомірними, а результати оцінки цього майна - заниженими та такими, що не відповідають реальному стану нерухомого майна та об`єктивним цінам, що склалися на ринку нерухомості у цей час.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження», або Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання (згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про виконавче провадження»).
Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абзац другий частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові      від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження                     № 11-1200апп18).
Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. щодо визначення вартості описаного та арештованого майна та задоволення скарги в цій частині.  
Відповідно до статей 3, 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.
Суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абзац третій частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Статтею 384 ЦПК України та статтею 58 Закону № 1404-VIII встановлено           10-денний строк на оскарження оцінки майна з моменту отримання повідомлення про результати рецензування.
Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк із дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.
У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Частиною третьою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону № 1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Пунктами 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Національний стандарт № 1) регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.
Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.
За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.
За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.
При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.
Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких він зобов`язаний визначити ціну продажу майна відповідно даних складеного звіту про оцінку майна.
З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що  оцінка нерухомого майна здійснена в порушення вимог чинного законодавства не ґрунтується на матеріалах справи та не підтверджена належними та допустимими доказами, як і не підтвердженими є доводи скарги про те, що боржник не був обізнаний про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оцінку майна, передачу майна на реалізацію та його примусову реалізацію, що позбавило його права на належне ознайомлення, висунення власних заперечень щодо повноти та об`єктивності оцінки його майна.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано заявником в суді апеляційної інстанції, 16.03.2020 приватним виконавцем сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість майна боржника (а.с. 51 т. 1), яке ОСОБА_1 отримав особисто 18.03.2020, що вбачається з роздруківки з сайту поштових відправлень «Укрпошта» (а.с. 49  т. 1).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції  прийшов до правильного висновку, що приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», та скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст рішення складено 16.12.2020.

Головуючий:                                                               Судді: