ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  908/2614/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Укренерго"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020р.
у складі колегії суддів: М. О. Дармін - головуючий, О. Г. Іванов, С. Г. Антонік
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Укренерго"	
до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки	

ВСТАНОВИВ:

1.          Обставини, що передували прийняттю додаткового рішення

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.12.2019 у справі №908/2614/19 задоволено позов ТОВ "НВО Укренерго" до ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", стягнуто з відповідача на користь позивача 5  222,24 грн. 3% річних, 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

18 грудня 2019 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №908/2614/19, якою заявник просив стягнути з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 10 411,82 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу та 111,36 грн - витрат на оплату послуг поштового зв`язку за надсилання відповідачеві копій позовної заяви, заяви про зменшення розміру позовних вимог та доданих до них документів.    

2. Короткий зміст додаткового рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Додатковим рішенням господарського суду Запорізької області від 26.12.2019 у справі №908/2614/19 стягнуто з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь ТОВ "НВО Укренерго" 10  411,82 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 111,36 грн. витрат на послуги поштового зв`язку.

Приймаючи рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 411,82 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є доведеними, підтвердженими належними доказами та співмірними, оскільки відповідають обсягу наданих послуг та витраченому адвокатом часу, складності справи та ціні позову.

Стягуючи витрати з оплати послуг поштового зв`язку в розмірі 111,36 грн.   суд вказав, що їх розмір підтверджено в повному обсязі, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 у справі №908/2614/19 додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.2019 у справі №908/2614/19 скасовано, ухвалено нове рішення. Заяву адвоката Стеценко А.В. про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у справі № 908/2614/19 залишено без розгляду. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 111,36 грн. 

Постанова мотивована тим, що позивач не заявляв до закінчення судових дебатів про наявність наміру подати докази понесення витрат на правничу допомогу, чим порушено вимоги абзацу 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України.  

Враховуючи це, та те, що доказів проведення операції з перерахування коштів на рахунок, який визначено в Рахунку № 27 від 16.12.2019р. або будь-якої іншої операції з передачі коштів адвокату Стеценко А.В. від позивача суду не надано, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення заяви про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ТОВ "НВО Укренерго", не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а додаткове рішення залишити в силі. 

В касаційній скарзі скаржник визначає підставою касаційного оскарження судового рішення п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129, ч.1 ст. 222, ч. 1 ст. 223 Господарського процесуального кодексу України.

Також посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Позивач зазначає про помилковість висновку суду про те, що представник позивача в порушення ч. 8 ст. 129 ГПК України не заявляв до закінчення судових дебатів про наявність наміру подати докази понесення витрат на правничу допомогу. Скаржник стверджує, що вказану заяву ним було подано в усній формі у судовому засіданні 12.12.2019р., що підтверджується технічним записом.

Крім того, скаржник вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції про те, що ненадання доказів фактичної сплати гонорару адвокатові на момент вирішення судом питання щодо розподілу між сторонами судових витрат є підставою для залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду. 

На думку скаржника, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження їх обсягу, виконання та вартості, підлягають розподілу незалежно від того, чи сплачено їх фактично. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19

Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2020 касаційну скаргу у малозначній справі прийнято до провадження на підставі пп. а п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, оскільки касаційна скарга у справі №908/2614/19 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач стверджує, що не може погодитись з додатковим рішенням в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що в цій частині рішення обґрунтовано скасоване постановою апеляційного господарського суду, і просить змінити мотивувальну частину постанови апеляційного господарського суду.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5 та 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Верховний Суд звертає увагу, що рішення господарського суду Запорізької області від 12.12.2019р. у справі №908/2614/19 було прийнято у відкритому судовому засіданні, проте розгляд заяви про розподіл судових витрат господарським судом першої інстанції в порушення положень ч. 3 ст. 244 ГПК України було здійснено без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Як правильно враховано апеляційним господарським судом, не призначивши розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в тому ж самому порядку, що й судове рішення, суд першої інстанції порушив принцип змагальності і позбавив відповідача можливості заявити відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обов`язок доведення неспіврозмірності яких покладено саме на нього.

З огляду на викладене, апеляційним господарським судом правильно скасовано додаткове рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст. 244 ГПК України.

Проте ухвалюючи нове рішення та залишаючи без розгляду заяву про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у справі №908/2614/19, апеляційний суд виходив зокрема із того, що позивач не заявив до закінчення судових дебатів про наявність наміру подати докази понесення витрат на правничу допомогу, що свідчить про порушення передбачених абзацом другим ч. 8 ст. 129 ГПК України вимог.

Верховний Суд вважає такі висновки апеляційного господарського суду помилковими, оскільки, як свідчить технічний запис судового засідання від 12.12.2019р., про що стверджує також скаржник, представником позивача було заявлено в усній формі у судовому засіданні про наявність наміру подати докази розміру судових витрат. Докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу були подані в межах встановленого ч. 8 ст.129 ГПК України строку.

Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутність доказів проведення операції з перерахування коштів на рахунок, який визначено в Рахунку № 27 від 16.12.2019р. або будь-якої іншої операції з передачі коштів адвокату Стеценко А.В. від ТОВ «НВО Укренерго» є підставою для залишення без розгляду заяви про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за змістом п. 1 ч.  2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З огляду на викладене, судові рішення обох інстанцій у даній справі прийнятті з порушенням, зокрема ст. ст. 126, 129, 144 ГПК України, а тому підлягають скасуванню.

Верховний Суд в силу ст. 300 ГПК України позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх, у зв`язку з чим після скасування постанови та додаткового рішення у даній справі, ця справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування позивачу судових витрат.

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги та дії, які повинен виконати суд першої інстанції при новому розгляді

Виходячи з вищевикладеного, з дотриманням передбачених ГПК України меж перегляду судових рішень, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду слід урахувати наведене вище, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "НВО Укренерго" задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020р. та додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.2019 у справі № 908/2614/19 скасувати. 

Справу № 908/2614/19 передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            О. О. Мамалуй

Судді                                                            О. М. Баранець

                                                                                В. І. Студенець