Постанова
Іменем України 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
Справа № 243/11713/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/804/411/20
Провадження № 51 – 2712 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_1 ,
суддів:                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
за участю: 
секретаря судового засідання                                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                     ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої застосовано 
примусові заходи медичного характеру,             ОСОБА_6 у режимі 
відеоконференції,
його законного представника                                ОСОБА_7 у режимі 
відеоконференції, 
його захисника                                                           адвоката ОСОБА_8 у режимі 
відеоконференції,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050510000488 від 11 березня 2019 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черкаське Слов`янського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за ст. 125 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року до ОСОБА_6 у зв`язку з вчиненням ним у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. 
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.   
Згідно з ухвалою суду ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння за наступних обставин.
Так, 10 березня 2019 року приблизно о 17 годині ОСОБА_6 у під`їзді на другому поверсі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані неосудності, обценьками завдав удар в область правої ноги ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на підлогу. У подальшому ОСОБА_6 завдав обценьками два удари потерпілому по спині та кулаками обох рук три удари в область голови зліва. У результаті протиправних дій ОСОБА_6 ОСОБА_10 заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 370, 419 КПК України належним чином не мотивував свого рішення, не надав оцінку всім доводам апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 94 КК України, оскільки при прийнятті рішення не було враховано висновок судово-психіатричної експертизи від 20 вересня 2019 року № 849, згідно з яким ОСОБА_6 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру через госпіталізацію до спеціалізованого психіатричного закладу зі звичайним наглядом, характер вчиненого суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на здоров`я особи, що свідчить про небезпеку ОСОБА_6 для оточуючих. Указує на те, що суди не мотивували свого висновку про те, що ОСОБА_11 не є небезпечним для оточуючих. Вважає, що саме поміщення ОСОБА_6 до спеціалізованого психіатричного закладу зі звичайним наглядом відповідатиме меті примусових заходів медичного характеру. Крім того, вважає, що суд першої інстанції, не допитавши безпосередньо потерпілого ОСОБА_10 , безпідставно послався в рішенні на доводи заяви потерпілого.           
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.                  
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні не підтримала касаційну скаргу, вважала її необґрунтованою і просила залишити її без задоволення. 
ОСОБА_6 , його законний представник та захисник у судовому засіданні вважали касаційну скаргу прокурора необґрунтованою і просили залишити її без задоволення. 
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, у стані неосудності в касаційній скарзі не оспорюються. 
Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими. 
Відповідно до ст. 370, ст. 418 ч. 2 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно зі ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ст. 94 ч. 1 КК України).
Відповідно до вимог ст. 513 ч. 1 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, у тому числі, чи слід застосовувати до особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно  небезпечного діяння,  ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу,  який його здійснюватиме). 
Зі змісту ухвали суду першої інстанції вбачається, що при обранні виду примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції врахував висновок судово-психіатричної експертизи від 20 вересня 2019 року № 849 про характер та тяжкість захворювання ОСОБА_6 , тяжкість вчиненого суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення невеликої тяжкості, те, що 
ОСОБА_6 не є небезпечним для оточуючих, а також думку потерпілого, та дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.  
Із журналу судового засідання від 23 грудня 2019 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 не брав участь в розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. У клопотанні від 16 грудня 2019 року потерпілий просив проводити судовий розгляді за його відсутності, зазначив про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди,  висловив свою думку щодо виду примусових заходів медичного характеру, яку враховано судом.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_12 на ухвалу місцевого суду, перевірив викладені у ній доводи про недотримання вимог статей 92, 94 КК України, які аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши своє рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_9 – без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                                ОСОБА_3