КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 754/4348/18
Головуючий у першій інстанції - Грегуль О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/10089/2020
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2020 року                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),   Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ПрАТ «СК «Юнівес» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.
Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2017 року в місті Києві на перехресті вул. Велика Кільцева дорога та Гостомельського шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Hyundai H-1», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 під керування ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків.
В позовній заяві вказано, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у настанні вищевказаної ДТП, а постановою Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано у ПрАТ «СК «Юнівес», останнє 14 лютого 2018 року виплатило власнику автомобіля «HyundaiH-1»  ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 38 016,26 грн.
Позивач посилався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на зазначене, ПрАТ «СК «Юнівес» в порядку п.п. «а» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просило стягнути з водія забезпеченого транспортного засобу в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року з урахуванням ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року про виправлення описки - позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Юнівес» 38 016,26 грн - страхового відшкодування та 1762 грн - судового збору.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було не взято до уваги клопотання представника відповідача про визнання причини неявки в судове засідання поважною та відкладення розгляду справи на іншу дату, яке було направлено на адресу суду 06 квітня 2020 року, що в свою чергу позбавило відповідача надати до суду докази на заперечення проти позову.
Апелянт посилається на те, що позивачем не було зазначено, що на судовому розгляді перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вказано, що предметом спору у зазначеній справі є страхове відшкодування у сумі 38 016,26 грн, яке було виплачено ПрАТ «СК «Юнівес» ОСОБА_3 . Таким чином, на думку апелянта, провадження у даній цивільній справі № 754/4348/18 підлягає закриттю.
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 просив скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Юнівес» відмовити.
На адресу апеляційного суду надійшов відзив від ПрАТ «СК «Юнівес», в якому останнє просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «Юнівес» мотивував своє рішення тим, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строку для накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав. Водночас, районним судом враховано, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року провадження у справі відносно відповідача за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку для накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав. Оскільки позивач по справі виплатив 38 016,26 грн страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Hyundai Н-1», державний номерний знак НОМЕР_2 , то вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 09 липня 2017 року близько о 18 годині 15 хвилин у місті Києві на перехресті вул. Велика Кільцева дорога - Гостомельське шосе, керуючи автомобілем «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху (далі також - ПДР) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п.п. 8.7 ПДР «Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішоходів, Х-подібні. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Н-1», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та за кермом якого знаходився ОСОБА_4 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вказані обставини встановлені у постанові Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, в якій ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому провадження по даній справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.4).
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення №3/754/4902/17 (754/13848/17) стосовно ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.5).
Проте, зі змісту даної постанови вбачається, що 09 липня 2017 року о 18 годині 15 хвилин по вул. Гостомельське шосе - вул. Міська, в місті Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Fiat Diablo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так із матеріалів справи вбачається, що між сторонами у вказаній справі  виникли правовідносини, які врегульовані  ст. 1191 Цивільного кодексу України, та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
  Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно із положенням ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Вказаний закон також роз`яснює, що саме відноситься до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, а саме: шкода, яка пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілої особи страховиком, якщо цивільно-правову відповідальність винної особи у дорожньо-транспортній пригоді було застраховано у передбаченому законом порядку.
Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду  від 4 липня 2018 року у справі  № 755/18006/15-ц  «увипадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до п.п. «а» та «в» п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо:
-  якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Оскільки цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано у ПрАТ «СК «Юнівес», останнє 14 лютого 2018 року виплатило потерпілому від ДТП власнику транспортного засобу «Hyundai Н-1», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 38 016,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням №23916 від 14 лютого 2018 року (а.с.18).
Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_1   на час  скоєння ДТП та завдання шкоди майну ОСОБА_5 керував транспортним засобом  автомобілем «Fiat Diablo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, що підтверджується обставинами викладеними у постанові Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року №3/754/4902/17 (754/13848/17) тому позивач у справі правомірно звернувся до суду із позовом про стягнення на його користь витрат понесених із сплатою страхового відшкодування. Зазначені вимоги  позивача відповідають ст.. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Таким чином, суд першої інстанції, на основі всебічно досліджених обставин справи, дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки матеріалами справи було підтверджено, що ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєному ДТП, яке мало місце 09 липня 2017 року й останній відмовився від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння й мав запах алкоголю з порожнини рота. 
Щодо твердження скаржника про те, що провадження у справі не мало бути відкрито, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю, необхідно зазначити наступне.
Частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, скаржником не було надано до суду належних та допустимих доказів на підставі яких можливо встановити тотожність позовів. Окрім іншого, зі змісту апеляційної скарги та зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що в межах справи №754/4148/18 розглядається позов ПрАТ «СК «Юнівес» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, а в справі №754/16170/18 позов ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Юнівес», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Отже, підстави вважати, що дані позов є тотожними відсутні.
Щодо твердження скаржника з приводу того, що при розгляді матеріалів відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, Деснянським районним судом міста Києва від 29 листопада 2017 року його вина не встановлювалась слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктом 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Не зважаючи на доводи апелянта, зі змісту постанови Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року вбачається, що 09 липня 2017 року о 18 годині 15 хвилин по вул. Гостомельське шосе - вул. Міська, в місті Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Fiat Diablo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дана постанова Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року в справі № 754/13848/17 у визначеному законом порядку набрала законної сили і не була скасована. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ «СК «Юнівес».
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, на основі всебічно досліджених матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,  апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
   _______________                ________________                 ______________
  М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська                    В.О.Фінагеєв