ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/490/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Запорізькій області     на рішення Запорізького   окружного адміністративного суду  від 23.06.2020, ( суддя Артоуз О.О.)   по справі за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Держпраці в Запорізькій області  про визнання протиправною та скасування    про накладення штрафу, -

                                                  в с т а н о в и В:

У січні 2020 року до  Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Запорізькій області, в якому позивач просив суд    визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу №ЗП3520/565/АВ/П/ТД-ДС від 27.11.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 23.06.2020 адміністративний позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач   подав  апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення, яким  відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що інспекційне відвідування здійснено відповідно до вимог чинного трудового законодавства та з належним дотриманням права об`єкту відвідування, прийняті рішення є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону. Зазначає, що особи, які виконували роботи у ФОП ОСОБА_1 відмовились під час перевірки називати свої прізвища та імена , а також не надали інспектору документи, що посвідчують особу, ніяким чином не вказує та не підтверджує відсутність порушення вимог трудового законодавства. Також твердження позивача щодо відсутності в акті перевірки посилання на відеофіксацію не відповідає дійсності, оскільки в акті перевірки від 22.11.2019 є відмітка, що процес відвідування зафіксовано засобами відеотехніки. Відповідний електронний диск із записом долучений до акту перевірки. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 15.11.2019 по 22.11.2019 інспекторами праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Бохан Н.В. та Скуріхіною Т.В. (службові посвідчення № 565, 1150) (далі - Інспектори), відповідно до вимог статті 259 КЗпП України, частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 (далі - Порядок № 823), було проведене   інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перевірки щодо стану додержання вимог законодавства про працю, за наслідками якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 22.11.2019 № ЗП3520/565/АВ (далі - Акт інспекційного відвідування).
Під час інспекційного відвідування було встановлено, що позивачем допущено порушення вимог частин 1, 3 статті 24 КЗпП України відносно чотирьох осіб, де вказано що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим.
Не погоджуючись із вказаними висновками Акту інспекційного відвідування, позивачем на адресу відповідача направлено зауваження до Акту інспекційного відвідування за вих. № 1/2711 від 27.11.2019.
За наслідками розгляду вказаного зауваження відповідачем на адресу позивача направлено відповідь вих. № 08/03.4-06/10344 від 29.11.2019, згідно з якою відповідач вважає висновки, викладені в розділі IІІ Акту інспекційного відвідування, обґрунтованими.
У зв`язку із цим, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП3520/565/АВ/П/ТД-ДС від 27.11.2019, якою на позивача на підставі частини 1 та частини 3 статті 24 КЗпП України було накладено штраф у розмірі 500   760,00 грн.
12.02.2020 старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 61223508).
Ухвалою суду від 05.03.2020 зупинено стягнення за виконавчим документом - постанови про накладення штрафу №ЗП3520/565/АВ/П/ТД-ДС від 27.11.2019, що видана Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у даному випадку підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
                  Відповідно до  ст.19 Конституції України  органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з ч.1  ст.1 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державним наглядом (контролем) є діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до  ст.3 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», основними принципами державного нагляду (контролю), зокрема, є: рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав і законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно - правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно - правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/ або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь - якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
Згідно з ч.10  ст.4 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», серед загальних вимог до здійснення державного нагляду (контролю) відноситься, зокрема і така, що посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь - яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Відповідно до ст.  ст. 5 - 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  визначаються планові та позапланові заходи здійснення державного нагляду (контролю), розпорядчі документи органів державного нагляду (контролю).
Згідно з ч.1  ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення», посадові особи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також фізичні особи - підприємці, винні у порушенні законодавства про зайнятість населення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч.3  ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, крім повноважень, визначених пунктом "б" частини першої цієї статті, належать: 1) здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством; 2) накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п.6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці для виконання покладених на неї завдань, має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь - яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці; безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь - яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.
Згідно з п.п. 2, 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого  наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390  встановлено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов`язків мають повноваження державного інспектора з питань праці, та надано інспектору право проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених  ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509  визначається механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2  ст.265 КЗпП України  та ч.2-7  ст.53 ЗУ «Про зайнятість населення».
Згідно з ч.1  ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч.1  ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно з ч.3  ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз.2 ч.2  ст.265 КЗпП України  встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Відповідно до п.16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №295, у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.
          Як встановлено судом першої інстнції та підтвержено матеріалами справи, судом досліджено цивільно-правові договори та акти  приймання-передачі робіт, а саме:
12.11.2019 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладно цивільно-правовий договір №1, предметом якого є упакування слойки у кількості 500 штук. Строк дії договору  до 29.11.2019. 29.11.2019 між сторонами підписано Акт прийому-передачі робіт;
12.11.2019 між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір №2, предметом якого є упакування слойки у кількості 500 штук. Строк дії договору  до 29.11.2019. 29.11.2019 між сторонами підписано Акт прийому-передачі робіт;
Також позивачем надано Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад 2019 року, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них доходу за 4 квартал 2019 року, відповідно до яких слідує нарахування та утримання єдиного внеску та суми винагород  за договорами цивільно-правового характеру, утримання податків.
Крім того, представником відповідача додатково надано цивільно-правовий договір №3 від 13.11.2019, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 , предметом якого є упакування слойки у кількості 500 штук, строк дії договору до 29.11.2019; цивільно-правовий договір №4 від 13.11.2019, укладений між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 , предметом якого є упакування слойки в кількості 500 штук, строк дії договору до 29.11.2019; цивільно-правовий договір від 13.11.2019 №5 укладений між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1 , предметом якого є прибирання приміщення у кількості 5 прибирань, строк дії договору до 29.11.2019.
Посилання відповідача щодо того, що на час здійснення інспекційного відвідування позивачем не надано відповідних актів виконаних робіт за вказаними договорами спростовується матеріалами справи, оскільки Акти підписано лише 29.11.2019.
Щодо осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд зазначає, що вказані особи не були встановлені під час інспекційного відвідування та не з`ясовано характер їх роботи. Суд також зазначає, що вказані твердження відповідача не можуть бути прийняті для нарахування штрафу у розрахунку у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент  виявлення порушення, оскільки відповідачем не встановлено вказаних осіб та не з`ясовано, яку, саме, роботу вони виконували на території.
В свою чергу відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вищезазначені договори, є трудовими договорами. Крім того, чинним законодавством не передбачено обмежень на укладання цивільно-правових договорів у разі, якщо відповідні послуги стосуються основної діяльності суб`єкта господарювання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст.    311,  315, ст.  316, ст.ст.  321,  322 КАС України, суд, -

                                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління Держпраці в Запорізькій області  - залишити без задоволенння .
Рішення    Запорізького   окружного адміністративного суду  від 23.06.2020 залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5  ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова