Справа № 444/2291/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 22-ц/811/1989/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        06 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Шеремета Н.О.
при секретарі: Івановій О.О.,
за участі представника Малехівської сільської ради Лосин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року,-
в с т а н о в и в:

       В серпні 2018 року АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до відповідача до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 40 сесії 5 скликання від 27.07.2010 року №36 Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року серії ВСЕ № 368708 №1-3109, зобов`язання державного кадастрового реєстратора скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що у користуванні ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 17.1368 га Державному територіально- галузевому об`єднанню "Львівська залізниця" під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці від 17 км+200 м до 20 км+544 м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах села Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області.
Зазначають, що 20.01.2017 року комісією в складі працівників залізниці під час обстеження земельної ділянки залізниці в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району було виявлено, що на 20 км + 158 м - 20 км + 165 м перегону Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів від осі головної колії на відстані 10 м знаходиться сітчаста огорожа, що огороджує земельну ділянку, яка належить гр. ОСОБА_1 при ширині смуги відведення залізниці 20,0 м від осі головної колії, згідно "плану границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги от км 11+106 до км 20+534». 
        Площа перетину земельних ділянок становить 0,0067 га.
Зазначають, що вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця».
Вказують, що на підставі рішення 40 сесії 5 скликання № 36 від 27.07.2010 року Малехівської сільської ради та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року серії ВСЕ № 368708 № 1-3109 відповідач ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер 4600785700:01:009:0063, загальною площею 0,0412 га. На підставі даних документів ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 19.04.2011 року серії ЯЛ № 874981.
Згадане вище рішення Малехівської сільської ради та виданий на його підставі державний акт вважають є незаконними та такими, що порушують право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а відтак такими, що підлягають скасуванню.
Вказують, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону.
Також, про те, що спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту» свідчить «План полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги» від 1962 року та відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.
       Стверджують, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).
       Вважають, що відповідач Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області під час прийняття оскаржуваного рішення порушила також норми п. б ч. 4 ст. 84 ЗК України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Майно залізниці є державною власністю і закріплене за нею на праві повного господарського відання, а отже вважають, що Малехівська сільська рада не мала правових підстав приймати оспорюване рішення, порушуючи право землекористування залізниці.
       Зазначають, що залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки.
       Крім того, за залізницею як землекористувачем обліковується площа в формі 6-зем саме на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю.
       Враховуючи вищенаведене просять визнати незаконним та скасувати рішення 40 сесії 5 скликання № 36 від 27.07.2010 року Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 , скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 серії ЯЛ № 874981 від 19.04.2011 року, який був виготовлений на підставі рішення 40 сесії 5 скликання № 36 від 27.07.2010 року Малехівської сіль ської ради Жовківського району Львівської області, скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року ВСЕ № 368708 р№ 1-3109, зобов`язати державного кадастрового реєстратора скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 4622785700:01:009:0063 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування, стягнути з відповідачів на їх користь судовий збір.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця». 
Вважає рішення суду першої інстанції необгрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки такий визначений законом. Вважає, що Малехівська сільська рада під час прийняття оскарженого рішення порушила норми п. б ч. 4 ст. 84 ЗК України, відповідно до якого, до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Вважає рішення Малехівської сільської ради та виданий відповідачу Державний акт на землю такими, що суперечать чинному законодавству, такими, що прийняті із перевищенням наданих повноважень, що порушують право залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а тому такі підлягають визнанню незаконними. Стверджує, що на момент побудови залізничної колії у 1958 році та складання Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці у 1962 році реєстрація права на земельні ділянки законодавством не передбачалась. Посилається на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває у користуванні акціонерного товариства «Українська залізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця». Зазначає, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом та не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю
Представник Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області Лосин О. подав відзив на апеляційну скаргу, просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Малехівської сільської ради Лосин О.Б. на заперечення апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам. 
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що посилання позивача на те, що частина земельної ділянки площею 0,0412 га, яка перебуває в користуванні відповідача, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим, та відповідачами жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року серії ВСЕ № 368708 реєстр № 1-3109, рішення 40 сесії 5 скликання № 36 від 27.07.2010 року Малехівської сільської ради Войтинська Любов Володимирівна є власником земельної ділянки площею 0,0412 га. На підставі вказаних документів, ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 874981.
       Земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки- ведення особистого селянського господарства.
       Згідно викопіювання з інвентаризаційної карти АДРЕСА_2 , зображена земельна ділянка, яка на даний час перебуває у приватній власності відповідача ОСОБА_1 .
       Згідно витягу Малехівської сільської ради від 05.09.2018р. №1132/02-19 за домогосподарством по АДРЕСА_3 , відповідно до погосподарського обліку 1955 – 1957 року, обліковувалось всього землі- 0,26 га та жилий будинок 1942 року забудови.
       Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 . Спадкове майно складається із земельної ділянки площею 0,138 га, що знаходиться в с. Малехів, Малехівська сільська рада, Жовківського району Львівської області, надана для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства і належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області 10.10.1998 року за ЛВ-м-617, зареєстрованого в книгу реєстрації державних актів за № 617.
       З довідки Малехівської сільської ради від 05.09.2018р. №1137/02-19 вбачається, що згідно книги обліку сплати земельного податку за використання землі на території Малехівської сільської ради, за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , площею 0,0412 га земельний податок не сплачувався, оскільки землекористувач звільнений від сплати земельного податку, є пенсіонером.
       20 січня 2017 року комісією в складі працівників залізниці під час обстеження земельної ділянки залізниці в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району було виявлено, що на 20 км + 158 м - 20 км + 165 м перегону Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів від осі головної колії на відстані 10 м знаходиться сітчаста огорожа, що огороджує земельну ділянку, яка належить гр. ОСОБА_1 при ширині смуги відведення залізниці 20,0 м від осі головної колії, згідно "плану границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги от км 11+106 до км 20+534».
       Площа перетину земельних ділянок становить 0,0067 га.
       На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філія «Львівська залізниця», надав план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році; внутрішній акт, з якого вбачається, що комісія в складі головного інженера ВП «Кам`янка-Бузької дистанція колії» ОСОБА_3 , інженера-землевпорядника ОСОБА_4 та старшого шляхового майстра ОСОБА_5 здійснила обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради, де виявила, що на 20 км + 158 м - 20 км + 165 м перегону Рудно - Підбірці з правої сторони за ходом кілометрів від осі головної колії на відстані 10 м знаходиться сітчаста огорожа, що огороджує земельну ділянку, яка належить гр. ОСОБА_1 при ширині смуги відведення залізниці 20,0 м від осі головної колії, згідно "плану границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги от км 11+106 до км 20+534». Площа перетину земельних ділянок становить 0,0067 га.; податкові декларації з плати за землю.
       Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
       До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина друга статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт»).
       Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
        Частиною 1 статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України, встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
        Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
        До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту (пункт «б» частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01 лютого 2018 року у справі № 909/277/16 зазначено, що: «частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» (в редакції з 10 листопада 1994 року) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Статтею 23 наведеного Закону встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша). До складу земель залізничного транспорту входять землі, що прилягають до залізничного полотна, є смугою відведення залізниць і надаються їм у користування відповідно до чинного законодавства (частина друга). Згідно частини першої статті 69 Земельного кодексу України (в редакції від 05 травня 1993 року) землями транспорту, зв`язку та іншого призначення визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного, автомобільного, морського, внутрішнього водного, повітряного та трубопровідного транспорту, а також підприємствам і організаціям, що здійснюють експлуатацію ліній електропередачі та зв`язку. Частиною 3 статті 4 наведеного Кодексу встановлено, що землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. Разом з тим, положеннями частини 4 цієї статті визначено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі транспорту. Згідно статті 44 вказаного Кодексу порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню (частина перша). Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом (частина друга). 
       Колегія суддів приходить до висновку, що частина земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача є частиною смуги відведення залізниці, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації площею 17,1368 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці 2 від 17 км+200 м до 20 км+544 м в адміністративних межах с.Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, планом меж смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, 1962 року та вона належить до земель транспорту, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» є належним користувачем цієї спірної земельної ділянки відповідно до законодавства.
       Таким чином, частина земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 , накладається на землю залізничного транспорту, яка перебуває у користуванні РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця».
       Разом з тим, до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу можна звернутися в межах строку позовної давності.
У п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав – учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року). Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
       Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся по його захисту до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».
       У справі що переглядається, ПАТ «Українська залізниця» просила визнати недійсним рішення 40 сесії 5 скликання № 36 від 27.07.2010 року Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 .
       Із позовом ПАТ «Українська залізниця» звернулася 01.08.2018 року, тобто,більше ніж через 8 років.
       Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що АТ «Українська залізниця» не мало об`єктивної можливості довідатися про оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, яке перебуває у загальному доступі.
       Колегія суддів приходить до висновку про пропуск позивачем позовної давності за вимогою про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, та як наслідок про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із цим. Інші позовні вимоги є похідними від цієї вимоги, а тому також не підлягають задоволенню
       За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» – задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року – скасувати.
       Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 40 сесії 5 скликання від 27.07.2010 року №36 Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.10.2005 року серії ВСЕ №368708 №1-3109, зобов`язання державного кадастрового реєстратора скасувати запис у поземельній книзі щодо земельної ділянки, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою – відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.10.2020 року.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: О.Я.Мельничук

Н.О.Шеремета