ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9223/20 Справа № 212/58/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 212/58/18
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2018 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 005-26510-130513, в обґрунтування якого зазначено, що 13 травня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду шляхом підписання відповідної заяви № 005-26510-130513, на підставі якої відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленим лімітом кредитної лінії у розмірі 27200 грн. Позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідач скористалася наданими кредитними коштами, але станом на 29 листопада 2017 року не виконує належним чином умови договору щодо повернення кредитних коштів, в зв`язку з чим за кредитною угодою утворилася заборгованість на загальну суму 51212,35 грн. 86 коп., яка складається з простроченого тіла кредиту – 27196,53 грн. 92 коп. та заборгованості за відсотками – 24015,82 грн. 94 коп., яку банк просив стягнути на свою користь з відповідача та вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 005-26510-130513 від 13 травня 2013 року в розмірі 51212 грн. 35 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2020 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що справу розглянуто без участі відповідача, яка належним чином не була повідомлена про розгляд справи. 
Зауважує на тому, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки термін виконання зобов`язання за кредитним договором був встановлений до 12.05.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся 04.01.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності як до основної, так і до додаткових вимог за кредитною угодою.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку;  2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;  4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 26 березня 2018 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що 13 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Дельта Банк» з заявою № 005-26510-130513 щодо відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та встановлення кредитної лінії. 
В даній заяві зазначено основні умови кредитного договору, а саме, що Банк відкриває позичальнику рахунок із встановленням ліміту кредитної лінії в розмірі 27200 грн. зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарні дні. Заява підписана ОСОБА_1 та Банком. В цей же день ОСОБА_1 було підписано тарифи на обслуговування кредитної картки.
Пунктом 2.4 частини 3 договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції.
Отже, заява разом з тарифами на обслуговування платіжних карток та умовами надання кредитної картки складає кредитний договір між позичальником і банком.
ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, а тому, станом на 29 листопада 2017 року, за відповідачем рахується заборгованість перед Банком за договором № 005-26510-130513 від 13 травня 2013 року у розмірі 51212,35 грн. 86 коп. з яких: 27196,53 грн. 92 коп. заборогованість за простроченим тілом кредиту та 24015,82 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками.
Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 отримала в ПАТ «Дельта Банк» кредитні кошти в розмірі 27196,53 грн., які зобов`язалась повернути, однак своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 51212,35 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту – 27196,53 грн. 92 коп. та заборгованості за відсотками – 24015,82 грн. 94 коп, яку позивач просив стягнути з відповідача. 
Колегія суддів вважає, що позовні ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання – нести передбачену договором та/або законом відповідальність.
Як вбачається із матеріалів справи, 13 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Дельта Банк» з заявою № 005-26510-130513 щодо відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та встановлення кредитної лінії. 
Сторонами було погоджено, що Банк відкриває позичальнику рахунок із встановленням ліміту кредитної лінії в розмірі 27200 грн. зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарні дні, тобто до 12 травня 2014 року, та ОСОБА_1 отримала картку № НОМЕР_2 (а.с.5).
Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, відповідно до розрахунків позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 005-26510-130513 від 13 травня 2013 року складає 51212,35 грн. 86 коп. з яких: 27196,53 грн. 92 коп. заборогованість за простроченим тілом кредиту та 24015,82 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками, яка не повернута відповідачем по справі.
Між тим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається із матеріалів справи, договором встановлений строк надання кредиту 364 календарні дні, тобто до 12 травня 2014 року.
При цьому п. 2.4 частини 3 договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції, однак як вбачається із матеріалів справи, починаючи з квітня 2014 року по день звернення позивачем до суду з позовом, ОСОБА_1 не вчинялись дії як з погашення заборгованості за кредитним договором, так і з використання кредитних коштів, що свідчить про те, що відповідач не виявила бажання на продовження строку дії кредитного ліміту. Крім того, у п. 2.4 частини 3 договору зазначено, що кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції, проте в заяві № 005-26510-130513 від 13 травня 2013 року про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та встановлення кредитної лінії між сторонами не погоджено умови продовження строку дії кредитної лінії.
ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 20.12.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Оскаржуване судове рішення було ухвалено судом за відсутності відповідача, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.
Внаслідок чого було порушено принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Згідно правового висновку, викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
З наведеного слідує, що відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції лише у випадку його неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить застосувати строк позовної давності та наслідки його спливу (а.с.75-84).
Зважаючи на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2400 грн.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. 
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2018 року скасувати та постановити нове рішення. 
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 005-26510-130513 від 13 травня 2013 року - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий:         
                                       
Судді: