ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/807/19          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Головань О.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 грудня 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача                  Сорочка Є.О.,
суддів                   Єгорової Н.М., 
                  Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з                   Грисюк Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфарм" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 рокупозов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до норм чинного законодавства, оскільки позивачем несвоєчасно сплачено самостійно узгоджені податкові зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 187 243,50 грн.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфарм" перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у м. Києві.
На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, в порядку п. 76.3 ст.76 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ТОВ "Інтерфарм", про що складено акт від 01.10.2018 №19375/26-15-12-13-20/22911541.
Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення ТОВ "Інтерфарм" граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, передбачених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України.
До вказаного висновку контролюючий орган дійшов з огляду на наведений у акті перелік податкових декларацій з податку на додану вартість за період з 08.08.2016 по 12.06.2018, по яких встановлено порушення терміну сплати задекларованого зобов`язання на термін з 23 до 119 днів.
За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213, згідно з яким за порушення п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України позивачу нараховано штраф у розмірі 7383,05 грн. (10%).
Рішенням ДФС України від 28.12.2018 №42054/6/99-99-11-06-01-25 податкове повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213 скасовано в частині відображення в ІКПП оскаржених сум по податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2016 №0052761201.
Зокрема, як встановлено під час адміністративного оскарження, згідно з ІКПП позивача 27.08.2016 Головне управління ДФС у м. Києві проведено нарахування грошових зобов`язань у сумі 6077,41 грн. (штрафні санкції) на підставі ППР від 09.08.2016 №0052761201 та у сумі 21115,47 грн. (штрафні санкції) на підставі ППР від 09.08.2016 №0052751201.
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем проведено камеральну перевірку в порушення визначених підстав для її проведення. Крім того, періоди подачі податкових декларацій та сплати задекларованих зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 відрізняються від тих, що вказані в акті перевірки від 01.10.2018 №19375/26-15-12-13-20/22911541 та стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.10.2018 року №0744441213. Ураховуючи, що кошти, спрямовані ТОВ "Інтерфарм" на сплату платежів до бюджету з ПДВ, в автоматичному режимі зараховувались у погашення сум податкового боргу у порядку календарної черговості його виникнення відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, визначення строків розрахунку по задекларованих зобов`язаннях з огляду на скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 призводить або до відсутності порушень положень п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, або про відповідне зменшення суми штрафу. Оскільки відповідачем не надано суду доводів, яким чином скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 вплинуло на розмір нарахованих штрафних санкцій, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з наступного.
Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Судом першої інстанції встановлено, що за змістом акту перевірки фактично перевірка позивача стосувалася своєчасності сплати задекларованих податкових зобов`язань з ПДВ, а не своєчасності подання декларацій, що може бути предметом камеральної перевірки.
Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем проведено камеральну перевірку на порушення визначених підстав для її проведення, що є підставою для визнання протиправними та скасування прийнятих на її підставі рішень.
Відповідачем в апеляційній скарзі жодним чином не обгрунтовано та не спростовано помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України (далі - ПК України) строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2018 у справі №826/18864/16, яке набрало законної сили 13.06.2018 та залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018, - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09.08.2016 №0052761201, прийняте відносно ТОВ "Інтерфарм".
Вказаним судовим рішенням встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 №0052761201 було прийняте на підставі висновків про порушення ТОВ "Інтерфарм" граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ, та яким було визначено позивачу штраф у сумі 6077,41 грн. (10% від суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань).
Як вже зазначалося, саме з огляду на ці обставини рішенням ДФС України від 28.12.2018 №42054/6/99-99-11-06-01-25 податкове повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213 скасовано в частині відображення в ІКПП оскаржених сум по податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2016 р. №0052761201.
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2018 у справі №826/18865/16, яке набрало законної сили 17.01.2019 та залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019, - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 №0052751201, прийняте Державною податковою інспекцію у Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 №0052751201 було прийняте на підставі висновків про порушення ТОВ "Інтерфарм" граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ, та яким було визначено позивачу штраф у сумі 21115,47 грн. (відсоток від суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань).
Отже, враховуючи положення абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України, нараховані позивачу штрафи за несвоєчасно сплачені грошові зобов`язання з ПДВ відповідно до ППР від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 вважалися не узгодженими до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Колегія суддів зазначає, що періоди подачі податкових декларацій та сплати задекларованих зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 відрізняються від тих, які вказані в акті перевірки від 01.10.2018 №19375/26-15-12-13-20/22911541 та стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213. Проте, звертає увагу на наступне.
Відповідно до п. 57.4 ст. 57 ПК України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.
Згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
З урахуванням викладеного, кошти, спрямовані ТОВ "Інтерфарм" на сплату платежів до бюджету з ПДВ (перелік декларацій з ПДВ зазначено в акті перевірки), в автоматичному режимі зараховувались у погашення сум податкового боргу у порядку календарної черговості його виникнення, визначення строків розрахунку по задекларованих зобов`язаннях з огляду на скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 призводить або до відсутності порушень або про відповідне зменшення суми штрафу. 
Проте, відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних пояснень та обгрунтувань, яким чином скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 №0052751201 та №0052761201 відобразилося на розмірі нарахованих штрафних санкцій, що свідчить про необгрунтованість податкового повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213.
При цьому, завданням адміністративного суду є здійснення судового контролю за правомірністю дій суб`єкта владних повноважень при реалізації ним своєї компетенції. Судовий орган не наділений повноваженнями та не може підміняти податковий орган, зокрема, щодо визначення періоду та в цілому процедури нарахування заборгованості.
Разом з тим, в рішенні ДФС України від 28.12.2018 №42054/6/99-99-11-06-01-25 зазначено, зокрема і щодо прийняття рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2018 у справі №826/18865/16 про скасування ППР від 09.08.2016 №0052751201, та щодо наявності апеляційного провадження у цій справі. Тому суд першої інстанції вірно зазначив про те, що враховуючи висновки рішення ДФС України від 28.12.2018 №42054/6/99-99-11-06-01-25, податкове повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213 в частині відображення в ІКПП оскаржених сум по податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2016 №0052751201 також мало підстави для скасування.
Отже, податкове повідомлення-рішення від 26.10.2018 №0744441213 є протиправним та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          І.В. Федотов