Ухвала
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 552/313/20
провадження № 61-15587ск 20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року 
та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Природоохоронне підприємство «Екологія» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 21 вересня 2020 року, у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 до Виробничого кооперативу «Природоохоронне підприємство «Екологія» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року 
та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року (надійшла до суду 26 жовтня 2020 року), в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Також касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі .
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України              від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
ОСОБА_1 звернулась до суду  з позовом у січні 2020 року.
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102,00 грн.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Станом на 01 січня 2020 року 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 840,80 грн.
ОСОБА_1 заявляла до суду першої інстанції дві позовні вимоги немайнового характеру, за які необхідно сплатити судовий збір: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги 
у розмірі 3 363,20 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2020 року становить 840,80 грн; судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру становить: 840,80+840,80=1 681,60 грн; судовий збір за подачу касаційної скарги: 1 681,60*200%=3 363,20 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК 
у Печер.р-ні/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Якщо особа звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір», то необхідно надати суду докази, які це підтверджують.
Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій звільняли її від сплати судового збору через низький рівень доходів, однак не подає до Верховного Суду ні клопотання про звільнення її від сплати судового збору, ні доказів 
її тяжкого матеріального стану, ні доказів її низького рівня доходів.
Без надання вказаних документів Верховний Суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення заявника від сплати судового збору 
за подання касаційної скарги.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року 
та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали 
до 30 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів 
з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 Г. В. Коломієць