Єдиний унікальний номер 233/1367/20 
Номер провадження 22-ц/804/2852/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер 233/1367/20  
Номер провадження 22-ц/804/2852/20

13 жовтня 2020 року               м. Бахмут
Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В. Никифоряка Л.П.
учасники справи:
позивачка: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»
представник відповідача:  ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, 
- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2020 року, повний текст якого складено суддею Мартишевою  Т.О.  в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 03 липня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
У березні 2020 року позивачка звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. 
В обґрунтування позову зазначала,  що перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року позивачку було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З березня 2017 року відповідач почав виплачувати позивачці заробітну плату нерегулярно, при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року у загальному розмірі 29 569 грн 95 коп.
З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 4842 грн 73 коп, за квітень 2017 року в розмірі 3872 грн 06 коп, за травень 2017 року в розмірі 3872 грн 06 коп, за червень 2017 року в розмірі 2532 грн. 68 коп., за липень 2017 року в розмірі 14 451 грн 09 коп, а всього – 29 569 грн 95 коп. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
03 липня 2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.
   Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 27 175 (двадцять сім тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 26 копійок.
   Зобов`язано відповідача при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 27 175 гривень 26 копійок утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
    В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допущено негайне виконання рішення суду.
    В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
    Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 772 (сімсот сімдесят дві) гривні 71 копійка. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
           Не погодившись із вказаним рішенням  представником Акціонерного товариства «Українська залізниця»  подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки.   
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначив, що з 16.03.2017 року  в зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця"  та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного автомобільного сполучення, відповідно до рішення РНБО  України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, нарахування заробітної плати було припинено. 
Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так які залишилися на непідконтрольній території.
Посилаючись на висновок Торгово - промислової палати України зазначив, що у вищевказаному документі ретельно описані всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати, а тому докази надані позивачем  є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості.
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Сторони  не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
        Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 29 569,95 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено. 
ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала на посаді інженера з охорони праці у виробничому підрозділі «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8).
Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 60).
      Згідно Наказу першого заступника начальника регіональної філії «Донецька залізниця» від 28 квітня 2017 року (а.с. 61) з 17 липня 2017 року наказано вилучити зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, які підпорядковані структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» із загальною шатною чисельністю 14510 штатних одиниць, у тому числі, виробничий підрозділ «Станція «Дебальцеве-Сортувальна»; скоротити штат працівників з 17 липня 2017 року. 
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копіями повідомлення про вивільнення, наказу про звільнення № 7973/ДН-ос від 17 липня 2017 року, трудової книжки (а.с. 8, 56, 57).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 надала копію довідки (а.с.10), виготовлену на аркуші паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, за підписом, як в ній зазначено, заступника начальника станції Дебальцеве-Сортувальна ОСОБА_3 та головного бухгалтера Нечитайло Н.М., форма та зміст якої не визнаються відповідачем, з якої вбачається, що сума нарахованої позивачці заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 29 570 грн 62 коп (за березень – 4842 грн 73 коп, квітень – 3872 грн 06 коп, травень – 3872 грн 06 коп, червень – 2532 грн 68 коп, липень – 14451 грн 09 коп); сума до виплати за цей період часу складає 23585 грн 30 коп. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
        Відповідно до  розрахункових листів за березень 2017 року позивачеві ОСОБА_1 нараховано 4842 грн 73 коп (до виплати 3850 грн 86 коп), за квітень 2017 року нараховано 3872 грн 06 коп (до виплати 3079 грн 00 коп), за травень 2017 року нараховано 3872 грн 06 коп (до виплати 3079 грн 00 коп), за червень 2017 року нараховано 2532 грн 68 коп (до виплати 2013 грн 94 коп), за липень 2017 року нараховано 14451 грн 09 коп (до виплати 11562 грн 50 коп) (а.с. 94-96 зворот, 104-108).
З досліджених судом розрахункових листів (табуляграм) за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340), компенсація за невикористану відпустку (код 308), матеріальна допомога (код 393), вихідна допомога (код 601), та вказані в розрахункових листах відомості відповідачем не спростовані.
Відповідно довідки від 27 квітня 2020 року № 760/2 (а.с. 52, 75) ОСОБА_1 за січень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 5875 грн 02 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4671 грн 72 коп), за лютий 2017 року нараховано 5581 грн 27 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4438 грн 13 коп), за березень 2017 року нараховано 2395 грн 36 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1904 грн 74 коп), за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась.
З копії відомості на виплату грошей № 26 за березень 2017 року (а.с. 53-54) вбачається, що заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1904,74 грн. виплачена ОСОБА_1 13 липня 2017 року. 
Із виписки по картковому рахунку позивача ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк України», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 33-35), за витребуваний період часу надходження з заробітної плати відсутні.
З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 31 березня 2020 року (а.с. 30), вбачається, що страхувальником – регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 4842 грн 73 коп, що узгоджується із відомостями наданих відповідачем розрахункових листів про розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.   
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Задовольняючи частково позовні вимоги  про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачкою не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з  березня по липень 2017 року. 
Висновок суду підтверджується відповідними копіями розрахунків заробітної плати (табулеграмами), копіями наказу про звільнення, копією  трудової книжки,  та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.   
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.  
  В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачкою було надано копію довідки за підписом заступника начальника станції Дебальцеве-Сортувальна ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 . Проте, зазначену копію довідки судом першої інстанції не було взято до уваги, оскільки вона не містить зазначення підприємства, яке її видало, дати її видачі, не засвідчена печаткою, а тому не є належним, достовірним та достатнім доказом, з чим погоджується колегія апеляційного суду. 
Зазначена позиція була викладена також в постанові Верховного Суду від 02.03.2020 року по справі № 233/4474/19, а саме: «позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявності заборгованості із виплати заробітної плати у відповідача перед нею у зазначеному розмірі, а надана довідка не є належним доказом того, що їй нараховувалася заробітна плата, оскільки вона не містить необхідних реквізитів, а саме: штампа підприємства, дати, вихідного номеру довідки, підпису керівника, та штампу підприємства.»
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На запит суду відповідачем були надані копії  розрахунку заробітної плати   (табулеграми), в яких зазначені нараховані суми  з  березня 2017 року  по липень 2017 року, з яких вбачається, що: за березень 2017 року позивачеві ОСОБА_1 нараховано 4842 грн 73 коп (до виплати 3850 грн 86 коп), за квітень 2017 року нараховано 3872 грн 06 коп (до виплати 3079 грн 00 коп), за травень 2017 року нараховано 3872 грн 06 коп (до виплати 3079 грн 00 коп), за червень 2017 року нараховано 2532 грн 68 коп (до виплати 2013 грн 94 коп), за липень 2017 року нараховано 14451 грн 09 коп (до виплати 11562 грн 50 коп) (а.с. 94-96 зворот, 104-108).
Відповідно до довідки від 27 квітня 2020 року № 760/2 (а.с. 52, 75) ОСОБА_1 за січень 2017 року нараховано за березень 2017 року нараховано 2395 грн 36 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1904 грн 74 коп). З копії відомості на виплату грошей № 26 за березень 2017 року (а.с. 53-54) вбачається, що заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1904,74 грн. виплачена ОСОБА_1 13 липня 2017 року. 
Отже, враховуючи наявні у матеріалах справи докази про отримання позивачкою частково заробітної  плати за березень 2017 року у розмірі 2395 грн 36 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1904 грн 74 коп),  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за відрахуванням зазначеної суми, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за березень-липень 2017 року у розмірі 27 175,26 грн (29 570,62 грн – 2 395,36 грн).
Доводи відповідача, що відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачці сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
  Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.
Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилається представник відповідача не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. 
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     А.В. Гапонов

Судді:       Г.В. Новікова

        Л.П.Никифоряк