П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1531/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Свентух Віталій Михайлович  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
08 жовтня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року  (рішення ухвалене суддею Свентух В.М. 27 липня 2020 року в м.Вінниця в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 6 квітня 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення від 17.01.2018 року №11 (по стройовій частині), відповідач протиправно не провів усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 27 липня 2020 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково.

4. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 січня 2018 року.

5. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 січня 2018 року.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

7. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

8. Апелянт ОСОБА_1 / надалі апелянт 1/ , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в частині стягнення витрат за правничу допомогу в сумі 2500 грн.

9. Апелянт 1 зазначив, що судом першої інстанції безпідставно зменшено суму витрат за надання правничої допомоги, хоча її розмір належним чином обгрунтований і підтверджений документами. 
     
10. Апелянт військова частина НОМЕР_1 / надалі апелянт 2/ , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким  відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.Апелянт 2 зазначив, що з 2015 року статус учасника бойових дій позивач мав додаткову пільгу, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" - додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В той же час, оскільки позивач в період з 2015 року по 2018 рік продовжував перебувати на військовій службі, то він не мав можливості скористатись цією пільгою, оскільки пункт 19 статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" забороняє використання додаткових відпусток військовослужбовців під час особливого періоду. За таких обставин, оскільки позивач не мав права на використання додаткової відпустки під час особливого періоду, то і компенсація за її невикористання є неможливою. Крім того, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків частини №11 від 17.01.2018 року завдання щодо нарахування та виплати даної компенсації не зазначалось.
 
ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

12. Майора ОСОБА_1 , старшого офіцера групи цивільно-військового співробітництва Командування Повітряних Сил Збройних Сил України звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 04 січня 2018 року №4 з військової служби у запас та з 19 січня 2018 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 від 17.01.2018 року /а.с. 9/.

13. На час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачами протиправно не було проведено із позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2018 рік, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

14. Апелянт 1 зазначав, що на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення від 17.01.2018 року №11 (по стройовій частині), відповідач протиправно не провів усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.  

15. Апелянт 2 вказав, що  з 2015 року статус учасника бойових дій позивач мав додаткову пільгу, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" - додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В той же час, оскільки позивач в період з 2015 року по 2018 рік продовжував перебувати на військовій службі, то він не мав можливості скористатись цією пільгою, оскільки пункт 19 статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" забороняє використання додаткових відпусток військовослужбовців під час особливого періоду. За таких обставин, оскільки позивач не мав права на використання додаткової відпустки під час особливого періоду, то і компенсація за її невикористання є неможливою. Крім того, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача зі списків частини №11 від 17.01.2018 року завдання щодо нарахування та виплати даної компенсації не зазначалось.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ       

16. Статтею 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року (зі змінами та доповненнями) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (стаття 6); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

17. Відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

18. Пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (зі змінами та доповненнями) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

19. Отже, виходячи з норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є гарантованою пільгою для учасників бойових дій.

20. Статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (зі змінами та доповненнями) визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

21. Так, згідно з п. 19 ст. 10-1 цього Закону надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, – тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

22. З наведеного слідує, що надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії "особливого періоду".

23. Водночас визначення цього поняття надано у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року (зі змінами та доповненнями), відповідно до якої особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій".

24. Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

25. Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

26. Будь-який необґрунтований та неоднаковий підхід законом заборонений і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою – раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

27. Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

28. Системний аналіз змісту верховенства права та вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

29. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

30. Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

31. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

32. Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

33. Відтак підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

34. Так, відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ        

35. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих апеляційних скарг, Апеляційний Суд виходить з наступного.        

36.  Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

37. Водночас колегія суддів зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

38. Отже, на час прийняття наказу про виключення апелянта 1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, апелянт 2 протиправно не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

39. Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.

40. Вказане рішення набрало законної сили, оскільки залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 (провадження № 11-550заі19). Серед іншого, у цій постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

41. Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

42. Частиною третьою статті 291 КАС України передбачено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

43. В силу вимог процесуального закону врахування судом правових висновків Верховного Суду, зокрема тих, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, є обов`язковим.

44. Підсумовуючи, колегія суддів зауважує, що в силу вимог чинного законодавства, припинення відпустки під час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із двох способів: 1) безпосереднє надання відпустки особі після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

45. Судом встановлено, що апелянт 1, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2015-2018 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

46. Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, апелянту 1  не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII, за 2015 - 2018 роки. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

47. Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Наказ № 260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

48. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

49. Системний аналіз норм пункту 3 розділу І та абзацу 3 пункту 7 Наказу № 260 дає підстави вважати, що підставами для розрахунку та виплати передбачених цим Наказом виплат зокрема і компенсації за невикористані дні додаткової відпустки є рішення у формі наказу.

50. Пунктом 8 Наказу № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

51. Цитована норма дає підстави розмежувати повноваження у процедурі виплати спірної компенсації, та зробити висновок, що рішення про її нарахування та виплату приймається командиром військової частини у якій військовослужбовець проходив військову службу (в/ч НОМЕР_1 ), а безпосередньо дії щодо її нарахування та виплати вчиняються військовою частиною за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (в/ч НОМЕР_2 ).

52. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягали задоволенню.

53. Щодо доводів апелянта 1 про безпідставність зменшення судом першої інстанції витрат за надання правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

54. Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

55. Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

56. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

57. Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

58. Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

59. Колегією суддів встановлено, що в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником апелянта 1 надано копію договору про надання правничої допомоги від 07.03.2020 року №LE-11, акт №1 здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором №LE-11 про надання правничої допомоги від 07.03.2020 року, додаткову угоду №1 від 22.06.2020 року до договору №LE-11 про надання правничої допомоги, квитанцію №0.0.1650518034.1 від 16.03.2020 року про сплату ОСОБА_1 1000 грн. та квитанцію №ПН1733 від 22.06.2020 року про сплату Молчановим С.С. 4000 грн.

60. 07 березня 2020 року між адвокатським об`єднанням "ВІНПАРТНЕРС", в особі керуючого партнера ОСОБА_2 та ОСОБА_1  укладено договір про надання правничої допомоги №LE-11 /а.с. 13/.

61. Пунктом 1 цього договору вказано, що виконавцем цього договору призначається: адвокат ОСОБА_2 та помічник адвоката Слізяк Мар`яна Миколаївна.

62. За змістом пункту 2 вказаного договору, виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання наступної правничої (правової) допомоги замовнику - захисту прав і охоронюваних законом інтересів замовника в органах виконавчої влади та в органах місцевого самоврядування, в цивільних (адміністративних, господарських) судах усіх рівнів та інстанцій, що включає:

а) складання та подання до суду (органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування) процесуальних документів; надання запитів для одержання інформації; представництво і захист інтересів замовника з правами сторони та повноваженнями передбаченими ст.ст. 43, 49, 64 ЦПК (44, 47, 60 КАС України, 44, 47 КУпАП) без обмежень.

63. Відповідно до пункту 4 договору, замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Остаточний розмір вартості надання послуг правничої допомоги (гонорару), буде визначений додатково, відповідно до мінімальної заробітної плати на час підписання акту виконаних робіт виходячи із погодинної оплати. Сторони погоджуються, що вартість 1 (однієї) години роботи адвоката становить 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

64. Як вбачається із квитанцій №0.0.1650518034.1 від 16.03.2020 року та №ПН1733 від 22.06.2020 року ОСОБА_1 сплачена сума гонорару адвокату в розмірі 5000 грн.

65. Із акту №1 здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором №LE-11 про надання правничої допомоги від 07.03.2020 року вбачається, що адвокатом надано позивачеві такі юридичні послуги:

- юридичний аналіз документів замовника, аналіз судової практики та підготовка позовної заяви від 06.04.2020 року про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (2,5 год.);

- підготовка відповіді на відзив від 16.06.2020 року (50 хв.).

66. Загальна вартість роботи становить 5000 грн.

67. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані витрати є неспівмірними та завищеними.

68. Дослідивши адміністративний позов, який складає 4 аркуші та в більшій частині дублює текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18, враховуючи, що дана справа має ознаки типової адміністративної справи, ознайомившись із змістом відповіді на відзив, колегія суддів вважає завищеною кількість витраченого часу на виконання відповідних  робіт (послуг) адвокатом.

69. За наведених обставин та враховуючи позицію апелянта 2  про неспівмірність витрат на правничу допомогу наданим адвокатом послуг, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування дійшов правильного висновку зменшити розмір заявлених сум витрат на професійну правничу допомогу.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ.

70. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

71. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

72. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

73. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

74 . Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

75. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного          застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б          підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги   ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1   слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
          П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Сушко О.О.