ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року 
м. Київ
Справа №  924/1925/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представників: ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Кулик О.А., ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" - адвоката         Васильченка В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020
та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 
у справі № 924/1925/15
за заявою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" 
про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 16.01.2016 порушено провадження у справі № 924/1925/15   про банкрутство ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в порядку норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 затверджено мирову угоду, укладену 17.06.2016 між боржником та кредиторами у справі №924/1925/15   про банкрутство ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз".

27.02.2020 на адресу господарського суду області надійшла скарга ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення приватного виконавця, згідно якої скаржник просив:
- визнати неправомірними рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. прийняті ним у виконавчому провадженні №61181405, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2020; постанову про арешт коштів боржника від 05.02.2020; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.02.2020;
- зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення (поновити порушені права заявника) шляхом повернення ПрАТ «Шепетівкагаз» грошових коштів в сумі 377 345,76 грн. на вказаний ним розрахунковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» - в сумі 345 145,27 грн. та на вказаний розрахунковий рахунок, відкритий в ХФ АТ КБ «Приватбанк» - в сумі 32 200,49 грн.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 у справі №924/1925/15 скаргу ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" №04-в-19 від 27.02.2019 на рішення приватного виконавця Пилипчука В.Г. задоволено частково. Визнано неправомірними постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 05.02.2020 про відкриття виконавчого провадження №61181405 та постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 05.02.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61181405. Провадження з розгляду скарги ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" №04-в-19 від 27.02.2019 у справі №924/1925/15 в решті вимог - закрито.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №924/1925/15 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, пАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 у справі № 924/1925/15;  прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" №04-в-19 від 27.02.2019 на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень заявник касаційної скарги зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права (ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження") та порушення норм процесуального права (ст. ст. 86, 118, 193, 236, 341 ГПК України).

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", зокрема, зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди послались на норми законодавства, які втратили чинність, та не врахували норми діючого законодавства, які регулюють питання примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди.

Так, на думку скаржника місцевий та апеляційний суду помилково не взяли до уваги, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність 21.10.2019 у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, який взагалі не передбачає такої судової процедури банкрутства як мирова угода.

При цьому, заявник касаційної скарги вважає, що судами не було враховано, що на сьогоднішній день регулювання питань щодо виконання мирової угоди у процесі банкрутства здійснюється на підставі ГПК України (ст. 193) та Закону України "Про виконавче провадження"; судами не здійснено аналізу відповідних норм, згідно яких для захисту своїх прав стягувач вправі пред`явити ухвалу про затвердження мирової угоди до примусового виконання, а відтак, на думку ПАТ "НАК "Нафтогаз України", суди помилково обґрунтували свою позицію нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та дійшли неправильного висновку, що мирова угода у справі про банкрутство не є виконавчим документом. 

Обґрунтовуючи свою позицію, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню, та, зокрема, п. 2 ч. 1 цієї норми, згідно якої ухвала суду у господарській справі є виконавчим документом. 

Крім того, на думку заявника касаційної скарги, суди належним чином не дослідили матеріали справи та не врахували, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 про затвердження мирової угоди у даній справі містить всі необхідні реквізити (вимоги) виконавчого документа, передбачені ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на наведене, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. з виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 у справі №924/1925/15 в рамках ВП №61181405 відповідають вимогам чинного законодавства.

Водночас, посилаючись на ч. 2 ст. 118,  ст. 341 ГПК України, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вважає, що Господарським судом Хмельницької області необґрунтовано поновлено строки на звернення зі скаргою на рішення приватного виконавця та прийнято до розгляду скаргу №04-в-19 від 27.02.2019, яка була подана боржником зі значним пропущенням строків, встановлених законодавством, а тому підлягала залишенню без розгляду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги   ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 924/1925/15 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жукова С.В., Білоуса В.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу Касаційного господарського суду від 28.07.2020. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 924/1925/15 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020   у справі   № 924/1925/15; призначено розгляд справи № 924/1925/15 за касаційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на   21.10.2020   на 10 год. 00 хв.
Відзиви на касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходили.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі про банкрутство ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" було порушено та здійснювалось    за    Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"   в редакції, чинній до 19.01.2013.
Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 затверджено мирову угоду, укладену 17.06.2016 між боржником та кредиторами у справі №924/1925/15 про банкрутство ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз". Припинено провадження у справі №924/1925/15. Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який введено ухвалою суду від 16.01.2016.    
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2020, ВП № 61 181405 відкрито виконавче провадження з виконання ухвали № 924/1925/15, виданої 06.02.2017 Господарським судом Хмельницької області про затвердження мирової угоди у справі №924/1925/15.
Постановою приватного виконавця Пилипчука В.Г. про арешт коштів боржника від 05.02.2020, ВП № 61181405 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах), що належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 377 345,76 грн.
Постановою приватного виконавця Пилипчука В.Г. про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020, ВП №61181405 стягнуто з боржника основну винагороду у сумі 34 284,16 грн.
Постановою приватного виконавця Пилипчука В.Г. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.02.2020, ВП №61181405 визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 220,00 грн.
Крім того, попередніми судовими інстанціями досліджено та встановлено, що згідно банківських виписок щодо руху грошових коштів по рахунку, з рахунків ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в банківських установах відбулось списання коштів а саме: 1) з рахунку в АТ "Райффайзен Банк Аваль" НОМЕР_1 було списано кошти у сумі 345 145,27 грн. Кошти були переказані на рахунок приватного виконавця Пилипчука В.Г. згідно платіжного доручення №61181405 від 06.02.2020. Призначення платежу: "Ч/О по ПВ№61181405від05,02,2020_ЗалДоСп 32200,49 грн_Ст3Г ВП№61181405 ГС ХмельнОБл Сп№924/1925/15 від 06,02,2017"; 2) із рахунку в ХФ АТ КБ "Приватбанк" НОМЕР_2 було списано кошти у сумі 377 345,76 грн. Кошти були переказані на рахунок приватного виконавця Пилипчука В.Г. згідно платіжного доручення № K.0207GNBFC від- 07.02.2020. Призначення платежу:                                          "Опл. 377345.76р, ПТ№от05,02,2020р, 924/1925/15 от 06-02-2017Р.-на осн.док.ВК №200206PBNKI000000002312".
Як встановлено судами, надалі на рахунок ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в ХФ АТ КБ "Приватбанк" ( НОМЕР_2 ) згідно платіжного доручення №543 від 10.02.2020, ОСОБА_1 було повернуто 345  145,27 грн. (призначення платежу: "Повернення надмірно стягнутих коштів по ВП№61181405 згідно ВД№924/1925/15 від 06.02.2017").
Предметом даного судового розгляду є скарга ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення приватного виконавця, в якій скаржник просив:
- визнати неправомірними рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. прийняті ним у виконавчому провадженні №61181405, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2020; постанову про арешт коштів боржника від 05.02.2020; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.02.2020;
- зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення (поновити порушені права заявника) шляхом повернення ПрАТ «Шепетівкагаз» грошових коштів в сумі 377 345,76 грн. на вказаний ним розрахунковий рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» - в сумі 345 145,27 грн. та на вказаний розрахунковий рахунок, відкритий в ХФ АТ КБ «Приватбанк» - в сумі 32 200,49 грн.

Зазначена скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пилипчуком В.Г. порушено вимоги чинного законодавства, а також права та законні інтереси права ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", оскільки процесуальним законом та спеціальним законодавством не передбачено примусового виконання ні мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, ні ухвали про затвердження такої мирової угоди, а отже, ухвала Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 про затвердження мирової угоди у справі №924/1925/15 не є виконавчим документом в розумінні п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження". 

Враховуючи, що згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішення може бути розпочате виконавцем виключно на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, скаржник вважає протиправними рішення приватного виконавця Пилипчука В.Г., оформлені постановами від 05.02.2020 про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат. 

Відповідно до ч.1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 340 ГПК України).

Згідно зі ст. 77 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

Оскільки в силу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода у справі про банкрутство є не тільки правочином, а одночасно є і судовою процедурою, тому умови та порядок укладання мирової угоди регулюються нормами Закону, які є спеціальними.
Відповідно до ст. 79 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про закриття провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов`язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Одностороння відмова від мирової угоди не допускається.
Статтею 81 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  визначено, що з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами цієї мирової угоди. Затвердження господарським судом мирової угоди є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство.
Наслідки невиконання боржником мирової угоди визначені ст. 82 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Так, відповідно до п. 6 ст. 82 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мирова угода може бути розірвана в разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів в межах провадження справи про банкрутство.

Крім того, ч. 9 ст. 82 цього Закону визначено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою.

Відтак, як вірно було зазначено місцевим та апеляційним господарськими судами, нормами  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які є спеціальними у даній справі та були чинними на момент затвердження судом мирової угоди у даній справі, було передбачено право кредитора захистити свої права у випадку невиконання боржником мирової угоди.

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що на відміну від справ позовного провадження, ухвали по яким є виконавчими документами і повинні відповідати вимогам ст. 193 ГПК України та ч.1,2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", мирова угода, затверджена у справі про банкрутство, не є виконавчим документом, законом не передбачено її примусове виконання, а наслідки невиконання ухвали про затвердження мирової угоди передбачені п. 9 ст. 82  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи викладене, колегією суддів відхиляються як безпідставні аргументи заявника касаційної скарги про те, що ухвала Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 про затвердження мирової угоди у даній справі про банкрутство є виконавчим документом та правомірно була пред`явлена  до примусового виконання.

Доводи ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у касаційній скарзі про те, що в оскаржуваних судових рішеннях суди послались на норми законодавства, які втратили чинність та не врахували норми діючого законодавства, які регулюють питання примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм закону, оскільки, як було зазначено вище, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі №924/1925/15 відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції з 19.01.2013), який був чинний на момент затвердження мирової угоди, а відтак, під час розгляду даного спору суди правильно керувались  Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
При цьому посилання заявника касаційної скарги на Кодекс України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019 є помилковим, оскільки провадження у даній справі про банкрутство вже припинено, а за змістом ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу  відповідно до положень цього Кодексу з дня введення його в дію здійснюється подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
З огляду на наведене та оскільки Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якій підлягає застосуванню в даному випадку, не передбачено примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про визнання неправомірними дій приватного виконавця Пилипчука В.Г., пов`язаних з винесенням 05.02.2020 постанов про відкриття виконавчого провадження №61181405 та про арешт коштів боржника.

Разом з тим, законним та обґрунтованим є висновок судів  попередніх інстанцій про те, що вимоги щодо оскарження постанов приватного виконавця від 05.02.2020 про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також вимоги про зобов`язання приватного виконавця повернути грошові кошти, не можуть бути розглянуті господарським судом в межах даної справи, а підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Так, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця згідно з ч.1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження", згідно із ч. 1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №910/22695/13. 
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 і п. 1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Отже, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині оскарження постанов приватного виконавця від 05.02.2020 про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також в частині вимог про зобов`язання повернути грошові кошти.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 300 ГПК України).

Виходячи з аналізу наведених вище норм та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної  інстанцій про наявність підстав для задоволення скарги ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в частині визнання неправомірними постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. від 05.02.2020 про відкриття виконавчого провадження №61181405, постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. від 05.02.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61181405, а також про закриття провадження з розгляду скарги ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" в частині вимог про визнання неправомірною постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.02.2020 та зобов`язання приватного виконавця повернути ПрАТ "Шепетівкагаз" грошові кошти.

Аргументи ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що дії приватного виконавця                Пилипчука В.Г. з виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 про затвердження мирової угоди відповідають вимогам чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду, не ґрунтуються на вимогах законодавства, яке в даному випадку підлягає застосуванню, та не спростовують висновків судів першої та  апеляційної інстанцій.

Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відтак, наведені ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень апеляційним судом при розгляді скарги на рішення приватного виконавця.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 та ухвала Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 у справі №924/1925/15 прийняті судами у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального права і процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не вбачається. 

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 та ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 10.03.2020 у справі №924/1925/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий, суддя-                                                                            Ткаченко Н.Г.                                                                   
Судді-                                                                                                      Білоус В.В.
                                                                                                                Жуков С.В.