П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1437/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бездрабка О.І.                                                      Дата і місце ухвалення: 03.09.2020р., м.Херсон     	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

        розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якій просив суд скасувати наказ голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.05.2020 р. № 21-о; скасувати наказ голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі від 08.05.2020 р. № 42-в; поновити на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 08.05.2020 р.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.       
Позов обґрунтовано тим, що наказом від 08.05.2020 р. № 42-в скасовано наказ про надання відпустки, а наказом від 08.05.2020 р. № 21-о його звільнено з посади начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області. Вважає вказані накази протиправними, оскільки з 06.05.2020 р. перебував у відпустці, а згідно ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника у період перебування у відпустці. Крім того, чинним законодавством України не передбачено скасування наданої відпустки, а визначено підстави відкликання з щорічної відпустки за згодою працівника у виключних випадках. Посилання у оскаржуваних наказах на постанову Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 540/2272/18 є безпідставним, так як у даній постанові не визначено скасування наказу про надання відпустки. Тому накази винесено з порушенням ст.79 КЗпП України, ст.12 Закону України "Про відпустки", ст.ст.50, 52 Закону України "Про державну службу". 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано накази голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.05.2020 р. № 42-в "Про скасування наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06.05.2020 р. № 40-в "Про надання відпустки", від 08.05.2020 р. № 21-о "Про скасування наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 29.04.2020 р. № 18-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 09.05.2020 р.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.05.2020 р. по 03.09.2020 р. в розмірі 33832 грн. з відрахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1  на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 09.05.2020 р.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 8246,55 грн. 55 коп. з відрахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840  грн. 80 коп.    
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що підчас визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції протиправно враховано довідку Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2018 року №1342/8/21-10-05-09, яка була надана відповідачем в рамках адміністративної справи №540/2272/18 та не витребовувалась ухвалою суду з іншої справи, що є порушенням процесуального права.
Також, апелянт вказує, що підчас винесення рішення судом не було враховано, ще й те, що Наказ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі №18-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " було підписано 29.04.2020 року, у день набрання законної сили Постановою Верховного суду по справі від 29.04.2020 року  №540/2272/18 (ч.1.ст.359 КАС України), тобто з цієї дати позивач вже не мав права на статус Державного службовця, права на відпустку, а відкликання із відпустки по суті не відбулося, відбулося лише скасування наказів для приведення сторін у відповідність до їх початкового правового статусу.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 11.10.2018 р. № 49-о ОСОБА_1 звільнено 11.10.2018 р. з посади начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області у зв`язку із скороченням штатної чисельності, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області № 49-О від 11.10.2018 р. "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі з 11.10.2018 р., стягнуто з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24528,20 грн., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 8246,59 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019р. рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. змінено, викладено третій та четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 11.10.2018 р., стягнути з Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24528,20 грн.".
Наказом голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі від 29.04.2020 р. № 18-о, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 р. у справі № 540/2272,18, скасовано наказ Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області від 11.10.2018 р. № 49-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області, із займаної посади згідно п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службі", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 11.10.2018 р.
Наказом голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06.05.2020 р. № 40-6 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за період з 11.10.2018 р. по 10.10.2019 р. тривалістю 30 календарних днів з 06.05.2020 р. по 05.06.2020 р.
Постановою Верховного Суду від 29.04.2020  р. рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 р. скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.
Постанову Верховного Суду отримано відповідачем 07.05.2020 р.
На виконання постанови Верховного Суду від 29.04.2020 р. головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі винесено накази:
- від 08.05.2020 р. № 21-о, яким скасовано наказ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 29.04.2020 р. № 18-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ", вважати ОСОБА_1 звільненим з посади начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області 11 жовтня 2018 року;
- від 08.05.2020 р. № 42-в, яким скасовано наказ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 06.05.2020 р. № 40-в "Про надання відпустки".
Вважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою про їх скасування.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржувані позивачем накази від 08.05.2020 р. № 21-о та № 42-в прийнято відповідачем в період перебування ОСОБА_1 в щорічній відпустці, вони є протиправними та підлягають скасуванню, а порушенні права позивача підлягають відновленню шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а саме - начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 09.05.2020 р.
Крім того, згідно оскаржуваного рішення, за умови визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, скасування наказів від 08.05.2020 року №21-о та №42-в та поновлення ОСОБА_1 на роботі, заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивача та становить 33832 грн. (422,90 грн. х 80 р.д.).
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Предметом розгляду даної справи є правомірність дій ГУ ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, щодо скасування наказів від 08.05.2020 року №21-о про поновлення на посаді та №42-в про скасування відпустки.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби та правовий статус державного службовця визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (далі - Закон №889- VІІІ)
Відповідно до частини третьої статті 5 Закону №889- VІІІ дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
    Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
  Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2 ст.1 Закону № 889-VIII). 
Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Закону України "Про відпустки", Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР.
Так, статтею 5 Закону України "Про відпустки" передбачено, що тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.
Відповідно до ст.57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Згідно статті 59 Закону України «Про державну службу» щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю. 
Частиною 1 статті 60 Закону України «Про державну службу»  визначено, що для виконання невідкладних завдань державні службовці, які займають посади категорії "А", можуть бути відкликані із щорічної основної або додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 58 цього Закону, за рішенням суб`єкта призначення, а державні службовці, які займають посади категорій "Б" і "В", - за наказом (розпорядженням) керівника державної служби. Порядок відкликання державних службовців із щорічних відпусток затверджується Кабінетом Міністрів України.
Статтею 12 Закону України "Про відпустки" передбачено що відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.
Згідно п.3 Порядку відкликання державного службовця із щорічної відпустки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. № 230, підставою для відкликання державного службовця із щорічної відпустки є необхідність виконання невідкладного завдання, про яке не було і не могло бути відомо під час надання щорічної відпустки, за умови неможливості виконання такого завдання іншою уповноваженою на це особою.
Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII встановлено перелік підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
В свою чергу, частиною 5 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. 
Крім того, відповідно до ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Аналізуючи наведені норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що як Законом України № 889-VIII, так і КЗпП України встановлено пряму заборону звільнення державного службовця у період перебування у відпустці.
В свою чергу, як вище зазначено та не заперечувалося апелянтом, оскаржувані позивачем накази про звільнення було винесено відповідачем підчас перебування позивача у відпустці.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки оскаржувані позивачем накази від 08.05.2020 р. № 21-о та № 42-в прийнято відповідачем в період перебування ОСОБА_1 в щорічній відпустці, вони є протиправними та підлягають скасуванню, а порушенні права позивача підлягають відновленню шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а саме - начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 09.05.2020 р.
Колегія суддів враховує,  що постановою  Верховного суду України від 29.04.2020 року було скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 р., які слугували підставою поновлення позивача на посаді.
Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції і з чим погоджується апеляційний суд, вказаний механізм реалізації відповідачем постанови Верховного суду від 29.04.2020 року не узгоджується з діючим законодавством яким не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці.
Зважаючи на вище зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того факту, що наказ ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.  Севастополі №18-о було підписано 29.04.2020 року, у день набрання законної сили Постановою Верховного суду по справі від 29.04.2020 року №540/2272/18, відтак з цієї дати позивач вже не мав права на статус Державного службовця, права на відпустку, а відкликання із відпустки по суті не відбулося, відбулося лише скасування наказів для приведення сторін у відповідність до їх початкового правового статусу, -  оскільки вказані обставини не дають підстав відповідачу приймати рішення (накази), які прямо  порушують діючі норми законодавства, які регулюють порядок та підстави звільнення працівників (державних службовців).
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 24. Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Згідно статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Згідно  "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), який регулює порядок визначення середньої заробітної плати та підлягає застосуванню в даних спірних правовідносинах, середній заробіток обчислюється з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. 
Так, згідно довідки Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2018 року №1342/8/21-10-05-09 (а.с.103) заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить 16493,18 грн. (серпень 2018  року - 7643,18 грн., вересень 2018 року - 8850,00 грн.), кількість відпрацьованих днів  - 39 (серпень 21018 року  - 19, вересень 2018 року - 20), таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача складає 422,90 грн.
Колегія суддів завертає увагу, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що підчас визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає врахуванню заробітна плата за два останні місяці роботи, що була нарахована позивачу,  а останніми двома місяцями в яких   ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата є серпень та вересень 2018 року.
Відповідно суд правильно зробив розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2020 року по 03.09.2020 року у розмірі 33832,00 грн. 
Стосовно доводів апелянта щодо протиправного врахування судом першої інстанції підчас визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 довідки Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2018 року №1342/8/21-10-05-09, що була надана відповідачем в рамках іншої адміністративної справи та не витребовувалась ухвалою суду в рамках даної справи та не може бути належним доказом по справі колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В свою чергує, колегія суддів зазначає, що вказана довідка Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2018 року №1342/8/21-10-05-09 містить інформацію про  розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарних місяці роботи.
Колегія суддів зауважує, що данні про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарних місяці роботи (серпень та вересень 2018 року) є сталою величиною та не можуть змінюватися залежно від  того в рамках якої адміністративної справи, та яким органом ГУ ДФС у Херсонській області вона була надана. 
Відтак, вказана довідка Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 20.11.2018 року №1342/8/21-10-05-09 є належним доказом по справі, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування (інформацію про  розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарних місяці роботи), та відповідно може бути врахована судом підчас визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.
                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 17 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук