УХВАЛА

22 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/12160/19
адміністративне провадження № К/9901/30100/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Уханенка С.А., 

перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України (Державної фіскальної служби України) про зобов`язання вчинити дії,    
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної податкової служби України (Державної фіскальної служби України) про зобов`язання відповідача зареєструвати позивача, який має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номера на підставі відмітки в паспорті від 09.11.2005 р., внесеною Державною податковою адміністрацією України, в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків як особу, яка через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2005 р. по справі № 2-601/2005, має відповідну відмітку в паспорті громадянина України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Спірні правовідносини розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.     
Постановою рішення суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про зобов`язання вчинити дії  задоволено повністю. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за прізвищем, ім`ям, по-батькові, серією і номером паспорту без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків як особу, яка має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру.
10 грудня 2020 року зазначена касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -             КАС України).  
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого. 
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують  стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і  стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, як відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: 
- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
- особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
- справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
- суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
За змістом пункту 10 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з частиною четвертою    статті 257 КАС України    такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги  статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, Верховний Суд прийшов до висновку відсутність обставин, виключний перелік яких викладено в пункті 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, на підставі чого оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню.    
У касаційній скарзі не наведено виключних обставин, виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, які за положеннями КАС України могли б вимагати перегляду справи у касаційному порядку. 
Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної податкової служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України (Державної фіскальної служби України) про зобов`язання вчинити дії.  
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О. В. Кашпур          

Судді:                                                                                           В.Е. Мацедонська   

                                                                                                    С.А. Уханенко