ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 грудня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/6080/20 
Номер провадження 22-ц/816/2219/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Ковпаківського районного суду від 07 вересня 2020 року в складі судді Котенко О.А., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1  про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в обґрунтування якого зазначало, що 06 червня 2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та  ОСОБА_2  було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останньому було надано кредит на суму 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2  помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Посилаючись на зазначені обставини, просив суд на підставі ст. 1281 ЦК України стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 червня 2013 року у розмірі 14258,86 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду з рішенням суду першої інстанції у зв`язку з тим, що місцевий суд не перевірив, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця цього права. Відповідач не надав доказів про те, що вартість спадкового майна є меншою, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а тому, на думку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», саме на відповідачеві лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 06 червня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 17-35).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми (а.с. 39).
З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на день смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 06 червня 2013 року становить 14258,86 грн, з яких: 14258,86 грн - заборгованість за тілом кредита (а.с. 16).
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 23 січня 2018 року звернулося до Першої Сумської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_2 .
За зверненням кредитора стосовно боржника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 лютого 2018 року позивачем було отримано відповідь Першої Сумської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
03 жовтня 2019 року до спадкоємиці ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги (а.с. 45-47).
З копії спадкової справи № 12/2018, наданої суду першої інстанції Сумською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 73).
Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову мотивовано тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а тому позов є необґрунтованим.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про одержання відповідачем ОСОБА_1 майна у спадщину після смерті боржника ОСОБА_2 за рахунок якого вона могла б погасити заборгованість. Також не надано доказів щодо наявності у померлого ОСОБА_2 права власності на рухоме чи нерухоме майно, інші об`єкти цивільних прав.
Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, що був зроблений колегією суддів, померлий ОСОБА_2 , як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 не значиться.
Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, колегія судів погоджується із висновками суду про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.
За встановлених обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача доводити те, що вартість спадкового майна є меншою, ніж борг спадкодавця.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України)
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів у суді першої інстанції не скористався.
Так, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) за аналогічних обставин справи, Верховний Суд зазначив, що в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції клопотання про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця нерухомого, рухомого майна, земельних ділянок заявлене не було.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        Т.А. Левченко

                                                                               С.С. Ткачук