КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 753/14098/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/13780/2020                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:                        
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року (суддя Мицик Ю.С.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дітей, відібрання дітей від батька та передачу матері,
встановила:
 
у серпні 2020р. позивач звернулася до суду з позовом про зміну місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх місце проживання з матір`ю, а також відібрання малолітніх дітей від батька та передачу їх матері.
            Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 4 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків та сплати судового збору.
Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки копію ухвали про залишення позовної заяви без руху вона отримала після постановлення ухвали про повернення її позовної заяви.
Також позивач зазначає, що 15 вересня 2020р. подала до суду квитанцію про сплату судового збору не на виконання ухвали суду, а з власної ініціативи.
Крім того, позивач вважає неправомірними вимоги суду щодо зазначення в позовній заяві наявності у неї оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, та доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не поданий.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з 
                                                                              
наступного.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу наданий строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви та сплати судового збору.
Суд зазначив, що недоліками позовної заяви є: не зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; не вказано відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою ( за наявності)
15 вересня 2020р. ОСОБА_1 подала до Дарницького районного суду м. Києва заяву в порядку усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору. 
Повертаючи позовну заяву позивачу, суддя виходив з того, що позивач у повному обсязі не усунула недоліки, які зазначені в ухвалі від 4 вересня 2020р., так як в позовній заяві не зазначено щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; не вказано відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою (за наявністю).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не грунтується на нормах процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Нормами ЦПК України не встановлено окремого порядку вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Разом з цим, частиною 1 статті 258 ЦПК України визначено, що ухвала є судовим рішенням.
Порядок вручення судового рішення визначений у статті 272 ЦПК України, частина 11 якої встановлює, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1, 3, 4, 5).
З наявного в матеріалах справи супровідного листа вбачається, що копія ухвали судді від 4 вересня 2020р. була направлена на адресу позивача 4 вересня 2020р. (с.с.12).

Разом з тим, доказів отримання або відмови від отримання ОСОБА_1 копії ухвали  судді від 4 вересня 2020р. матеріали справи не містять.
Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заява ОСОБА_1 , яка подана 15 вересня 2020 року, не містить посилань на усунення недоліків відповідно до ухвали судді від 4 вересня 2020 року.
За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для поверення позовної заяви.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимоги до форми і змісту позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України.
У поданій ОСОБА_1 позовній заяві зазначені сторони, інші учасники справи та їх реквізити, викладений зміст її позовних вимог, обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та зазначені докази, що підтверджують вказані обставини.
При цьому, суддею не враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви зазначаються в позовній заяві лише за умови, якщо такі заходи здійснювалися, а докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою - тільки за наявності.
Наявність у позивача оригіналів письмових доказів може бути перевірена судом під час підготовчого засідання або під час судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
Реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції визначає гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
У рішенні від 13 січня 2000р. у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням §1 ст.6 конвенції.
Колегія суддів вважає, що позовна заява була повернута суддею з формальних підстав, що унеможливило доступ позивача до правосуддя для захисту своїх прав та 

інтересів шляхом судового розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позивачу позовної заяви постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання дітей, відібрання дітей від батька та передачу матері направити до Дарницького районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                          І.М. Рейнарт  

Судді                                                                             Г.М. Кирилюк

                                                                                       Т.А. Семенюк