УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 730/828/17
провадження № 51-4786ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу, разом із доповненням, засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270090000361, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року за ч. 1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Суть питання
За вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 06 лютого 2020 року. Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 червня 2017 року по 02 жовтня 2018 року та з 06 лютого 2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 червня 2017 року, близько 13 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля господарства АДРЕСА_1 , під час сварки, яка переросла у бійку, умисно наніс ОСОБА_5 удар рукою в обличчя. 
Після цього, близько 21 год 30 хв, ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля господарства №2 по вул. Молодіжна, с. Високе Борзнянського району, продовжив побиття ОСОБА_5 , а саме: умисно завдав останній декілька ударів руками та ногами по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, у результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, які у комплексі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_5 померла.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 09 вересня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам і допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи наведене засуджений указує на те, що ухвала апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Крім того, він вказує, що стороною обвинувачення не було відкрито стороні захисту матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), а тому докази є недопустимими.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. 
Попри те, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд звертає увагу засудженого на те, що зазначені обставини, він вже висловлював у суді першої інстанції, на які судом була надана вмотивована відповідь та у суді апеляційної інстанції, який перевірив висновки місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. 
Твердження засудженого про те, що вирок суду щодо його винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтується лише на припущеннях та неналежних доказах, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Зокрема, як видно з долученої до касаційної скарги копії рішення суду першої інстанції, судом враховано те, що ОСОБА_4 заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема:
– показаннями свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що в червні 2017 року, вдень між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були в нетверезому стані, виникла сварка, під час якої обвинувачений вдарив потерпілу;
– показаннями свідка ОСОБА_7 , який вказав, що, вживаючи спиртні напої,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сварилися між собою, а тому ОСОБА_4 один раз ударив потерпілу. Крім того, він бачив, що коли потерпілу виносили у неї були тілесні ушкодження;
– показаннями свідка ОСОБА_8 який зазначив, що працює фельдшером, а тому ОСОБА_4 приїхав до нього на велосипеді та попросив, щоб він оглянув його дружину. У післяобідній час ОСОБА_8 оглянув ОСОБА_5 , яка лежала на ліжку та констатував її смерть, після чого викликав поліцію. Наявність у потерпілої тілесних ушкоджень свідок не пам`ятає, на шиї та під очима у неї синців не було. При ньому обвинувачений вдарив рукою по стіні;
– показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що приїхала до ОСОБА_10 у гості, де також були обвинувачений і ОСОБА_5 , які вживали алкогольні напої. Потерпіла розповіла, що ОСОБА_4 побив її. Потім обвинувачений з ОСОБА_5 пішли додому і назад не поверталися;
– протоколом огляду місця події від 28 червня 2017 року, згідно якого при огляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , було встановлено, що в спальній кімнаті, на дивані, знаходиться труп жіночої статі у лежачому положенні на спині. На трупі мається одяг, який одягнутий правильно, візуально без пошкоджень поверхні та слідів сторонніх речовин. При огляді було виявлено тілесні ушкодження, опис яких зазначено в протоколі;
– протоколом огляду місця події від 28 червня 2017 року, згідно якого при огляді ґрунтової дороги, що знаходиться між вулицями Молодіжна та Центральна с. Високе, Борзнянського району, було встановлено, що на відстані 62 метрів від господарства №2 по вул. Макаренка, на лівій обочині дороги, виявлено дві «в`єтнамки» жовтуватого кольору 38 розміру. Навпроти цього місця, посередині дороги, виявлено жіночу резинку для стягування волосся темно-бордового кольору. Присутня під час огляду місця події ОСОБА_6 зазначила, що вказані речі належали співмешканці її брата – ОСОБА_5 ;
– протоколом огляду трупа від 28 червня 2017 року, згідно якого при огляді трупа ОСОБА_5 було встановлено, що на обличчі, в області очей та щік, маються садна темно-синього кольору. На верхніх кінцівках, в районі передпліччя, виявлені теж садна темно-коричневого кольору;
– випискою № 15 із медичної картки амбулаторного хворого, якою підтверджується наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 ;
– протоколами огляду від 04 та 06 липня 2017 року, згідно яких підтверджується огляд чоловічих штанів (брюк), чоловічого светра сірого кольору та чоловічих в`єтнамок, які були вилучені у ОСОБА_4 під час його затримання 27 червня 2017 року. Під час огляду предметів на передній та задній поверхні светра, на передній поверхні лівої штанини брюк та на обох в`єтнамках, на гумових пряжках виявлено плями речовини буро-коричневого кольору, схожої на кров;
– висновком експерта від 29 червня 2017 року № 145, згідно якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден правої кисті, орієнтовна давність утворення яких може становити не більше 12-24 годин від моменту виникнення до початкового моменту проведення експертизи 27 червня 2017 року. В утворенні їх могла мати місце дія тупого предмета по механізму удару з тертям;
– висновком експерта від 23 серпня 2017 року № 118, згідно якого при експертизі трупа ОСОБА_5 було встановлено тілесні ушкодження, їх характер та підстави виникнення, час смерті останньої;
– висновком експерта № 96-ц, згідно з яким кров підозрюваного ОСОБА_4 відноситься до групи АВ (ІV) за ізосерологічною системою АВО;
– висновок експерта № 363, згідно якого в слідах на штанах (об.№2), вилучених у ОСОБА_4 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген В. Кров в слідах (об. №2) відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А і, оскільки кров потерпілої ОСОБА_5 відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А, то походження від неї не виключається.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, місцевий суд дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів — з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам та недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, які за змістом та суттю є аналогічні доводам викладеним засудженим у касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 
Незгода засудженого з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також посилання засудженого на порушення судами вимог ст. 290 КПК України, внаслідок невідкриття йому речових доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже відповідні речові докази були визнані судом першої інстанції недопустимими саме на цій підставі (п. 53 вироку).
Таким чином, з урахуванням доводів касаційної скарги засудженого, Верховний Суд не знаходить підстав вважати, що судами попередніх інстанцій було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Крім того, у доповненні до касаційної скарги засуджений ставить питання про застосування до нього закону, який, на його думку, підлягав застосуванню, а саме ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII, у частині зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, однак ці твердження є непереконливими, виходячи з дати, коли засуджений вчинив злочин, а саме 26 червня 2017 року.
Відповідно до позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046- VIII (пряма дія Закону № 2046- VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
За таких обставин, ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII стосовно засудженого ОСОБА_4 не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                      ОСОБА_3