КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/10453/2020                                                                         
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

         09 жовтня 2020 року                                                                      місто Київ
                                                                                             справа № 760/8629/16-ц
                              
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                       суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
 
            В С Т А Н О В И В:
У травні 2016 року позивач звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів  за період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 31392,85 грн.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2012 року стягнуто з     ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказувала, що на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Зазначала, що відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за аліментами, яка станом на 31 грудня 2018 року становить 105053,25 грн.
Посилалася на те, що за період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити становить 31392,85 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 31392,85 грн. гр. пені та 551,20 грн. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що розгляд справи та ухвалення оскаржуваного рішення здійснювалось за відсутності відповідача, оскільки судом останнього не було належним чином повідомлено про судові засідання.
Вказувала, що суду першої інстанції під час розгляду справи було повідомлено про зміну місця реєстрації відповідача, а саме адресу: АДРЕСА_1 , однак, за вказаною адресою відповідача повідомлено не було, по унеможливило подання останнім доказів по справі.
Зазначала, що загальна сума, що стягується із заробітної плати відповідача з 2017 року становить 50% від заробітку останнього, при цьому судом першої інстанції не було надано належної оцінки щодо спроможності відповідача сплатити суму пені, яку просить позивач.
Посилалася на те, що судом першої інстанції не було визначено винної поведінки відповідача щодо сплати аліментів.
Вказувала, що судом при ухваленні рішення не з`ясовано розмір аліментів за весь період прострочення, а також, розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів, не установлено строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане.
Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що було зазначено відповідачем, однак суд першої інстанції не надав цьому належної правової оцінки.
31 серпня 2020 року позивач подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначала, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.
Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Положеннями частин 2, 4 ст.128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року поновлено провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 15 квітня 2019 року о 14.30 год. та відповідачу ОСОБА_1 була направлена судова повістка за адресою: АДРЕСА_2 . Однак конверт з повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (т.2 а.с.72).
У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, розгляд справи було відкладено на 16 травня 2019 року о 09.30 год. та відповідачу ОСОБА_1 була направлена судова повістка за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно витягу ПАТ «Укрпошта» відправлення не вручено під час доставки (т.2 а.с.82).
При цьому, як вбачається з заяви позивача про уточнення позовних вимог, остання вказувала, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак за цією адресою відповідач про розгляд справи не повідомлявся.
А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є безумовною підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про  стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Кіт О.С. від 18 травня 2013 року відкрито виконавче провадження №38012997 з примусового виконання виконавчого листа №1008/1656/12, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області 16 травня 2013 року.
На вимогу позивача державним виконавцем неодноразово здійснювався розрахунок заборгованості по аліментам виходячи з середньомісячної заробітної плати по місту Києву.
У жовтні 2017 року відповідач звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою, в якій просив визначити неправомірними дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Максименко М.Ф. щодо складання довідки б/н від 03 серпня 2017 року про розрахунок заборгованості за аліменти за період з березня 2012 року по липня 2017 року, яка становить 83647,16 гр., скасувати зазначену довідку, скасувати довідку №В/6 від 04 вересня 2017 року про розрахунок заборгованості за аліментами за період: березень 2012 року серпень 2017 року, яка виникла у нього на суму 84612,91 грн. та зобов`язати старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області провести розрахунок заборгованості за аліментами за період з березня 2012 року по серпень 2017 року, враховуючи середню заробітну плату штатного працівника міста Василькова.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2018 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії (рішення) державного виконавця Солом'янського районного відділу державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Максименко М.Ф. щодо складання довідки б/н від 03 серпня 2017 року про розрахунок заборгованості за аліментами за період: березень 2012 року липень 2017 року, яка виникла у   ОСОБА_1 на суму 83647,16 грн.
Скасовано довідку б/н від 03 серпня 2017 року про розрахунок заборгованості за аліментами за період: березень 2012 року липень 2017 року, яка виникла у ОСОБА_1 на суму 83647,16 грн., складену державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Максименком М.Ф.
Скасовано довідку №В/6 від 04 вересня 2017 року про розрахунок заборгованості за аліментами за період: березень 2012 року серпень 2017 року, яка виникла у ОСОБА_1 на суму 84612,91 грн., складену старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Очеретян О.І.
Зобов'язано старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Очеретяну О.І. провести розрахунок заборгованості за аліментами ОСОБА_1 за період з 28.03.2017 року по серпень 2017 року.
В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Підставою для частково задоволення скарги ОСОБА_1 стала та обставина, що відповідач проживає в місті Василькові Київської області, а тому розрахунок заборгованості мав проводитися виходячи з середньомісячної заробітної плати працівника по Київській області.
Згідно з довідкою Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 14 січня 2019 року ВП №38012997 відділом нараховано з 28 березня 2017 року по 31 грудня 2018 року аліменти в сумі 51712,70 грн. за даний період сплачено 22778,93 грн. Заборгованість з 28 березня 2017 року по 31 грудня 2018 року склала 28933,77 грн. Всього за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2018 року загальна заборгованість склала 105053,25 грн.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки
Нормою частини 1 статті 196 СК України, що діяла як на час виникнення спірних правовідносин, так і на даний час визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Згідно роз'яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»  відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів  не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою  заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.
Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов'язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов'язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов'язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин,  суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по аліментам.
Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. 
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівза період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 31392,85 грн.
З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц розрахунок пені за період прострочки  сплати аліментів з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року проводиться колегією суддів за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
Враховуючи кількість днів прострочення ОСОБА_1 виконання зобов`язання зі сплати аліментів по виконавчому листі №1008/1656/12, розмір простроченого зобов`язання та, виходячи з вищевказаної формули загальна сума пені за несплату аліментів в період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року складає 31409,77 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 31392,85 грн., а відтак виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 31392,85 грн.
З урахуванням положень ч.1 ст.196 СК України, яка діє на даний час та яка обмежує розмір пені розміром заборгованості по аліментам, істотною обставиною є встановлення розміру боргу відповідача по сплаті аліментів станом на 31 грудня 2018 року.
Як зазначено у довідці Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 14 січня 2019 року ВП №38012997 всього за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2018 року загальна заборгованість ОСОБА_1 склала 105053,25 грн.
Отже, станом на 31 грудня 2018 року, тобто на дату розрахунку пені позивачем, борг відповідача по сплаті аліментів значно перевищував розмір пені, яку просить стягнути позивач, що у свою чергу спростовує доводи відповідача про неправильність проведення розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 29 лютого 2012 року по 31 грудня 2018 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було визначено винної поведінки відповідача щодо несплати аліментів, оскільки суду було відомо, що відповідач з 2012 року змінив своє місце проживання та переїхав проживати до міста Васильків, однак, невиконання працівниками Солом'янського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві своїх повноважень щодо передачі до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби  ГТУЮ у Київській області виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача не доводить вини останнього колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Обов'язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, доказів того, що відповідач своєчасно та у повному обсязі сплачував аліменти, починаючи з 29 лютого 2012 року, останнім надано не було.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Відповідач був обізнаний про наявність рішення про стягнення з нього аліментів, але належним чином його не виконував. Доказів того, що він звертався до суду з позовом щодо оскарження розміру заборгованості по аліментах, визначену в довідці від 14 січня 2019 року відповідач не надав.
Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно з ч.1 ст.20 СК України до вимог що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.
Отже, до вимог, що випливають із сімейних відносин, зокрема зі ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі 3752/10763/14-ц, від 16 березня 2020 року у справі №316/639/18.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.
 
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення неустойки (пені)  за прострочення сплати аліментів задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 неустойку (пеню)  за прострочення сплати аліментів у розмірі 31392 грн. 85 коп. та судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
  
Головуючий:
 
Судді: