ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/5299/20 пров. № А/857/9325/20	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                               Запотічного І.І.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Глушка І.В.,
за участю секретаря судового засідання:              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року з питань вжиття заходів забезпечення позову (суддя – Кухар Н.А., ухвалену в м. Львові) у справі № 380/5299/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич-Мет» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач – ТзОВ «Галич-Мет» звернулося в суд із адміністративним позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просило: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №7969 від 01.07.2020 року про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку та виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «Галич-МЕТ» (код ЄДРПОУ 42895314) з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку; 2) визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Волинській області за № 1698584/42895314 від 06.07.2020 року про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 25.07.2019 року за № 7 врахованої згідно з рішенням комісії від 31.07.2019 року № 1241395/42895314.
09.07.2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити дію рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 7969 від 01.07.2020 року про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника; зупинити дію рішення ГУ ДПС у Волинській області за № 1698584/42895314 від 06.07.2020 року про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 25.07.2019 року за № 7 врахованої згідно з рішенням комісії від 31.07.2019 року № 1241395/42895314.
Заяву обґрунтовує тим, що рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 7969 від 01 липня 2020 року є протиправним та порушує права і інтереси.  Заявник вказує, що включення ТзОВ «Галич-МЕТ» до переліку ризикових платників податку на додану вартість тягне за собою правові наслідки у вигляді зупинення реєстрації усіх без виключень податкових накладних/розрахунків коригувань, поданих платником. При цьому, такі наслідки носять для позивача виключно негативний характер з огляду на те, що строк реєстрації кожної податкової накладної значно збільшується, а на позивача покладається додатковий обов`язок щодо надання пояснень та документів, при цьому, остаточне рішення про реєстрацію податкової накладної чи про відмову в реєстрації буде прийнято лише після надання таких пояснень та документів. Негативні наслідки від необґрунтованого прийняття зазначеного рішення полягають також у тому, що контрагенти позивача не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що у подальшому несе ризики припинення господарських відносин між позивачем та його контрагентами. Крім того, внаслідок прийняття рішення (про включення платника до переліку ризикових платників податків) позивач потрапляє у стан правової невизначеності, позаяк контролюючий орган не повідомив, які саме документи необхідно подати для виключення платника податків з переліку ризикових.     Також зазначає, що в рішенні ГУ ДПС у Волинській області за №1698584/42895314 від 06.07.2020 року підставою для неврахування відповідачем таблиці вказано наявність в контролюючих органах податкової інформації, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій. Заявник вказував, що ефективним способом захисту порушеного права позивача до вирішення спору по суті є вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень, оскільки невжиття таких заходів призведе до безпідставно зупиненої реєстрації податкових накладних.  
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено; Зупинено дію рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 7969 від 01 липня 2020 року про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника; зупинено дію рішення ГУ ДПС у Волинській області за № 1698584/42895314 від 06.07.2020 року про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 25.07.2019 року за № 7 врахованої згідно з рішенням комісії від 31.07.2019 року № 1241395/42895314.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ГУ ДПС у Волинській області подано апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ТзОВ «Галич-Мет» про забезпечення позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що жодних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення адміністративного позову, судом не встановлено, що є грубим порушенням приписів частини 2 ст. 150 КАС України.   Так апелянт зазначає, що ні з поданої ТОВ «Галич-Мет» заяви про забезпечення позову, ні з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається в чому саме полягає очевидна небезпека заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не наведено конкретних обставин, які б підтверджували, що захист їх прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та просить скасувати її та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Як вірно зазначено судом першої інстанції предметом спору є дія рішення Комісії регіонального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних  № 7969 від 01.07.2020 року та рішення ГУ ДПС у Волинській області за № 1698584/42895314 від 06.07.2020 року про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 25.07.2019 року за №7.
За змістом ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено у тому числі, й шляхом зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту.
Таким чином, діючою нормою ст. 151 КАС України передбачена можливість забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акту.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а  тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Таким чином,  із наявних  у справі доказів слід дійти висновку про те, що включення ТОВ «Галич-Мет» до переліку ризикових платників податку на додану вартість тягне за собою правові наслідки у вигляді зупинення реєстрації усіх без виключень податкових накладних/розрахунків коригувань, поданих платником, а зупинення дії такого рішення відновить право позивача на здійснення повноцінної господарської діяльності як платника податку на додану вартість, дасть можливість позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право щодо реєстрації податкових накладних. Крім цього негативні наслідки від прийняття зазначеного рішення полягають також у тому, що контрагенти позивача не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що в подальшому несе ризики припинення господарських відносин між позивачем та його контрагентами.
Відтак доказами у справі підтверджуються спричинені незворотні  негативні наслідки для заявника і наявність таких наслідків істотно ускладнює, а здебільшого і  унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції він звернувся до суду.
Пленумом Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" також    висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4   ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Оцінка такої відповідності  та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі   "Пантелеєнко проти України"   зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі   "Дорани проти Ірландії"   Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні   справи   "Каіч    та   інші проти   Хорватії"   (рішення   від 17   липня 2008   року), "Салах Шейх проти Нідерландів"   ефективний засіб   - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року. Європейський Суд   з прав   людини вказав,   що для   Конвенції було   б неприйнятно,   якби стаття   13   декларувала право   на ефективний   засіб захисту,   але без    його практичного   застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Також, на це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного   Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у   справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Колегія суддів апеляційного суду враховуючи вищевикладене, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтованим та співмірним заявленим позовним вимогам. У даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У даному випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що  прийняте судом першої інстанції рішення щодо  забезпечення позову є співмірним та  відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308,  310, 312, 315, 316, 321, 322,  325 КАС України, суд, -   

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року з питань вжиття заходів забезпечення позову у справі №380/5299/20 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 15.10.2020