Ухвала    
12 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 629/2764/18
провадження № 61-15864ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації іншого речового права-оренди, зобов`язання повернути власнику земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу (надійшла 29 жовтня 2020 року) 
на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області 
від 11 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 16 вересня 2020 року у вказаній справі.
Вказана касаційна скарга не може бути прийнята до провадження судом касаційної інстанції, оскільки порушено вимоги частини другої статті 392 
ЦПК України - не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Заявником подано клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.
Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження, заявник посилається на те, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції вона отримала 02 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку. 
На підтвердження вказаного надає копію конверта суду апеляційної інстанції.
Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Проте, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом, оскільки у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Однак, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначені передбачені частиною другою 
статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною другою та частиною третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 
185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду 
від 16 вересня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 14 грудня 
2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                  С. Ф. Хопта