ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/15678/13-а
адміністративне провадження № К/9901/61630/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Бучик А.Ю., Єзеров А.А. 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2018 (судді - Арсірій Р.О., Кузьменко В.А., Огурцов О.П.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2018 (судді - Епель О.В., Губська Л.В., Карпушова О.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" до Міністерства культури України, третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Стрітенський 3/15" про скасування рішення,
встановив:
У жовтні 2013 року ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати постанову №02 від 23.08.2013 про застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини у вигляді накладення штрафу на ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" у розмірі 170000 гривень. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу відповідача від 31.07.2013 №712 «Про здійснення позапланового заходу (перевірки)» департаментом культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України проведено позапланову перевірку позивача.
Результати перевірки відображено в акті, в якому контролюючим органом встановлено, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: місто Київ, вулиця Олеся Гончара, 17-23, яку віднесено до центрального історичного ареалу міста Києва та охоронної зони ансамблю споруд Софійського собору, позивачем проводяться роботи без дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.
У зв`язку з виявленим порушенням, 23.08.2013 відповідачем прийнято оскаржувану постанову, якою за проведення незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, на позивача накладено штраф у розмірі 170000,00 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2013, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014 та Вищого адміністративного суду від 05.11.2014, в задоволенні адміністративного позову ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" відмовлено.        
18.02.2016 ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" звернулося до Мінкультури із запитом №1802/2 про те, чи була встановлена типова форма дозволу на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів в період з 2006 по 2014 роки.; яким чином до 2014 року оформлювався дозвіл на проведення робіт на пам`ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів (лист № 1802/2 від 18.02.2016. 
Листом від 17.03.2016 №796/10/13-16 Міністерство культури України надало позивачу відповідь, в якому повідомило, що дозвіл на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць за запитуваний у запиті період оформлюється за формою, затвердженою    наказом Міністерства культури і мистецтв України від 24.05.2005 №329 (затверджений в Міністерстві юстиції України від 09.06.2005 за №647/10927).
Форма дозволу на проведення інших робіт на пам`ятках національного значення не затверджена. Такий дозвіл оформляється письмово у вигляді листа Міністерства культури України.
В свою чергу,    наказ Міністерства культури і мистецтв України від 24.05.2005 №329 (затверджений в Міністерстві юстиції України від 09.06.2005 за №647/10927), офіційно оприлюднений в Офіційному віснику України 01.07.2005 та розміщений у вільному обігу на офіційному сайті Верховної Ради України http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/z0647-05.
04.04.2016 ТОВ "Інвестиційно-будівельна група" звернулось до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Окружного адміністративного суду м. Києві за нововиявленими обставинами.
Як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилається на те, що з листа Міністерства культури України від 17.03.2016 №796/10/13-16 позивач дізнався про існування наказу Міністерства культури і мистецтв України від 24.05.2005 №329 (затверджений в Міністерстві юстиції України від 09.06.2005 за №647/10927, яким затверджено форми дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою та дозволу на проведення земляних робіт на території пам`ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць.
Крім того, посилається на те, що під час розгляду справи відповідач приховав факт видачі дозволів на виконання робіт, що видавалися на ім`я ОСОБА_1 в 2008 та 2009 роках, а також що 29.01.2010 такі дозволи разом зі звітом про дослідження по вул. О. Гончара 17-23 у м. Києві були повернуті до відповідних установ, тому не могли бути у позивача на момент проведення відповідачем перевірки, за результатами якої винесено оскаржувану у цій справі    постанову про накладення штрафу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києві від 15.06.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2018, в задоволенні зазначеної заяви позивача відмовлено.
Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про перегляд судового рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наказ Мінкультури від 24.05.2005 №329 є нормативно-правовим актом, який був офіційно оприлюднений в Офіційному віснику України 01.07.2005 та розміщений на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, а отже позивач мав реальну можливість з ним ознайомитися ще на момент вирішення судом даної справи по суті заявлених позовних вимог.
Крім того, позивачем не доведено наявності обставин, за яких він би не мав практичної можливості звернутися з відповідним запитом до Міністерства культури України до 18.02.2016, а також не доведено, що він не знав і не міг знати про існування дозволів на виконання робіт, що видавалися на ім`я ОСОБА_1 в 2008 та 2009 роках.
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані дозволи видані Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України на проведення археологічних розвідок, розкопок, а також досліджень решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, тобто не є дозвільними документами на виконання будівельних робіт в історичних ареалах міста у розумінні ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», за відсутність яких позивача й було притягнуто до відповідальності постановою Мінкультури, яку він оскаржував у цій справі.
Суд дійшов висновку, що обставини, на які позивач посилався в суді першої інстанції та в ході апеляційного провадження, окрім вищезазначеного, також й не вплинули б на висновки суду за результатами вирішення даної справи, навіть якщо б вони були відомі суду.
Враховуючи викладене, суди дійшли висновку,  що  обставини, на які посилається позивач, не  є нововиявленими у розумінні чинного законодавства, а отже відсутні достатні та необхідні правові підстави для перегляду рішення суду в цій справі за нововиявленими обставинами.
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій, задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2013 та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки листу Міністерства культури України від 17.03.2016 №796/10/13-16, та помилково не визнано даний доказ нововиявленою обставиною, яка дає змогу переглянути рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2013.
Посилався на те, що обставини, на які він посилається в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами мають правову природу нововиявлених обставин, та є такими, на підставі яких вказаний доказ є належним, а відтак повинен бути взятий судом до уваги.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить суд відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити в силі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 245 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявою) підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України (в редакції на час розгляду заяви позивача) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
За правилами частини 2 цієї статті підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно із частиною 4 зазначеної статті не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, умовами для перегляду рішення в зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність        нововиявлених    обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору.
Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що листом від 17.03.2016 №796/10/13-16 Міністерство культури України роз?яснило позивачу нормативне регулювання надання дозволу на проведення земляних робіт на території пам?ятки за спірний період та порядок оформлення відповідного дозволу.
Таким чином лист, на який позивач посилається, як на підставу перегляду судових рішень, не містить інформації про істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, а тому суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для перегляду судових рішень у цій справі за нововиявленими обставинами.
Доводи касаційної скарги свідчать про фактичну незгоду позивача з прийнятими у цій справі судовими рішеннями з підстав неправильного, на його думку, застосування судами норм права, однак такі порушення не можуть бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень судами попередніх інстанцій порушень норм матеріального та процесуального права не допущено, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанції без змін.
Керуючись статтями    345,    349,    350,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2018 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
А.Ю. Бучик 
А.А. Єзеров