ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/944/20 Справа № 199/1702/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.,
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:
В березні 2019 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини — відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2019 року за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року просить апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року залишити без змін.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, яке видано 11.11.2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16.03.2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 19.11.1996 року. 
Відповідно до заповіту від 03.07.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К., (реєстр 1786) ОСОБА_4 на випадок його смерті зробив розпорядження, за яким усе належне йому майно, усі майнові права та обов`язки заповідав ОСОБА_2 , а у випадку її смерті заповідав ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним заповітом. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту (рішення суду постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 року залишено без зміни), позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, та встановлено, що заповіт, складений від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гулою М.К., є нікчемним заповітом. 
Як встановлено Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 18.07.2018 року у вказаній вище цивільній справі відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №5325-17/1748-18 від 04.04.2018 року підпис від імені ОСОБА_4 у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ №820947, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_4 , після попереднього тренування. Рукописний запис “ ОСОБА_5 ” від імені ОСОБА_4 , що розміщений праворуч від підпису у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ № 820947, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_4 , після попереднього тренування. Підпис від імені ОСОБА_4 , що розміщений в реєстрі нотаріальних дій за 2004 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гули М.К. за номером 1786, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_4 , після попереднього тренування. Висновок щодо до того, що підпис та рукописний запис “ ОСОБА_5 ” від імені ОСОБА_4 у заповіті, складеному 03.07.2004 року і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. за реєстровим номером 1786, який виготовлений на аркуші паперу формату А-4 та зберігається в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому його почерку та підпису, з попереднім тренуванням, підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1317-17 від 14.07.2017 року. 
Відповідно до положень ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
У ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст.1270 ЦК установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала про необізнаність на час відкриття спадщини із фактом нікчемності заповіту від 03.07.2004 року, та вважала зазначену причину поважною. 
Втім, як встановлено судом на підставі спадкової справи після померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та, як наслідок, не отримувала відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за наявності якої справа, порушена за її позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини мала ба розглядатися судом. 
Відповідно до п. 2.1 глава 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. 
Згідно п. 3 глави 13 зазначеної вище правової норми нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Відповідно до п. 4.9 зазначеного вище Порядку свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною 2 статті 1270, статтею 1276 ЦПК України - не раніше зазначених у цих статтях строків. 
За змістом п. 4.10 видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що передумовою звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тоді як невчинення зазначених дій свідчить про передчасність звернення до суду із означеним позовом та тягне як наслідок відмову в його задоволенні.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивачка не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установленому законом термін, оскільки мала оригінал заповіту, відповідно до якого її батько на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно своїй дружині та не знала, що заповіт було визнано нікчемним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач не скористалася своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, хоча могла це зробити і дізнатися про стан своїх справ. Саме тому, до посилання позивача на необізнаність, щодо визнання заповіту нікчемним, як на поважну причину пропуску строку, колегія суддів ставиться критично, оскільки ОСОБА_1 взагалі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та, як наслідок, не отримувала відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за наявності якої справа, порушена за її позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини мала б розглядатися судом. 
       Між тим, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.         Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

                                                                                                         В.С.Городнича