ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року	Львів	Справа № 460/1943/20 пров. № А/857/10502/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я., 
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №460/1943/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (головуючий суддя першої інстанції – Махаринець Д.Є., час ухвалення – справу розглянуто в порядку письмового провадження, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 20.07.2020),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.          
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачем було придбано згідно рахунку-фактури від 27.12.2018 року №А3024455 транспортний засіб «FORD», модель «EDGE» 2015 рік випуску, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 » у G&G AUTO SALES LLC місто Саванна, США за 7020 доларів США. Даний транспортний засіб одержав та доставив гр. ОСОБА_2 , згідно довіреності від 26.12.2018 року.
З метою митного оформлення товару (легковий автомобіль «FORD моделі», модель «EDGE», ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , 2015 рік випуску» подано до митного оформлення митну декларацію № UA204020/2019/000069   від 14.01.2019 (далі-МД) за рівнем митної вартості 7520 USD, за ціною угоди, згідно поданого інвойсу від 27.12.2018 № A3024455 та 500 USD понесених витрат на транспортування товару до кордону України.
Однак відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та прийнято Рішення про коригування митної вартості транспортного засобу від 15.01.2019 №UA204000/2019/000099/2. Митна вартість транспортного засобу встановлено на рівні 19350 USD за 6-м резервним методом.
Позивач вважає, що Відповідачем неправомірно визначено митну вартість товару на підставі методу № 6 - резервного. Позивачем для підтвердження митної вартості товару надавались документи, яких на думку позивача, достатньо для визначення митної вартості товару за методом №1 - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) в розмірі 7520 USD. Просив позов задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна  скарга, в якій зазначає, що не погоджуються із рішенням суду першої інстанції, вважає, що при прийнятті рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно.
Апелянт вказує на те, що транспортний засіб був придбаний на аукціоні у США, а право викупляти автомобілі з аукціонів є тільки у дилерів, тому вказана судом  квитанція не може містити інформацію про його придбання гр. ОСОБА_1 . Квитанція покупця №12648188 від 24.09.2018 року підтверджує вартість автомобіля, тобто за яку суму даний пошкоджений, вживаний автомобіль був викуплений дилером на аукціоні. Також, з скріншоту з особистого кабінету на сайті  вбачається, що даний легковий автомобіль був придбаний за 7018,50 доларів США на аукціоні 22 вересня 2018 року, дата оплати 24 вересня 2018 року. 
Також вказує на те що в сертифікаті зазначене найменування та адреса зареєстрованого за даним транспортним засобом власника, а саме страхову компанію, яка продавала автомобіль на аукціоні, а позивач не був учасником відносин між GEICO INSURANCE та G&G AUTO SALES LLC, відповідно позивач не мав і не має можливості надати документи по господарських операціях в яких він не виступав учасником. У рішенні суду не зазначено, яким чином ця інформація могла вплинути на митну вартість товару.
Щодо експортної митної декларації від 27.12.2018 №18LTLU9000166Е66D, то в експортній декларації передбачено місце завантаження, місце розвантаження та коди країн, через території яких транспортуються товари. Даний автомобіль був експортований з території США 30.10.2018 року, а рахунок - фактура №А3024455 бу випасаний продавцем товару 27.12.2018 р., коли даний товар прибув до Литовської Республіки та був одержаний ОСОБА_2 . Інвойс №230/2018 від 01.10.2018 року позивач не отримувала.
Крім цього вважає посилання суду першої інстанції на відсутність доказів оплати товару безпідставним, оскільки  відсутність платіжних документів не впливає на визначення митної вартості, так як платіжні документи не є документами, які підтверджують вартість товару, а вони лише свідчать про оплату даних товарів.
Вважає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. При цьому, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказав, чому митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем поданий відзив на  апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скарга є безпідставною, не ґрунтується на нормах матеріального права, а виключно на припущеннях позивача.
Відповідач вказує на те, що наданні декларантом документи містили розбіжності та не підтверджували складові митної вартості товару. Зокрема,   на день оформлення довіреності 26.12.2018 року автомобіль уже належав ОСОБА_1 , а тому рахунок-фактура від 27.12.2018 року №А3024455 не підтверджує вартість операції купівлі-продажу та виготовлений після дати фактичного придбання автомобіля; рахунок-фактура від 27.12.2018 року №А3024455 не містить жодних реквізитів особи яка його виготовила, підпису відповідальної особи та штампів (печаток) продавця, крім того, у рахунку зазначено, що готівка не приймається у формі оплати та містить банківські реквізити для оплати; платіжне доручення щодо оплати вказаного рахунку ні митниці ні суду не надано.  
Надана позивачем експортна митна декларація від 27.12.2018 №18LTLU9000166Е66D містить розбіжності щодо експортера,  одержувача та продавця товару.
Крім того, на свідоцтві № НОМЕР_2 від 24.09.2018 міститься штамп про експорт автомобіля з території США 30.10.2018 року. Вказана обставина, з урахуванням інформації у експортній МД про вивезення товару згідно інвойсу № 230/2018 від 01.10.2018 повністю спростовує твердження позивача про придбання автомобіля 27.12.2018 року у США.
Надані суду та митниці примірники експортної МД та переклад є відмінними за формою та змістом. Зокрема примірник митниці не містить вартості товару.
Згідно експортної МД та довідки про транспортні витрати, наданої суду, автомобіль поставляється морським транспортом у контейнері, що передбачає оплату покупцем витрат на страхування, транспортування та митне очищення товару у порту призначення, разом з тим до митного оформлення жоден документ щодо розміру додатково понесених позивачем витрат не надано. Зокрема коносамент щодо маршруту транспортування та вартості послуг, а також документів про вартість доставки з якої країни та порту до кордону України, що унеможливлює перевірку числових значень вартості транспортування.
Таким чином, позивачем не надано документ щодо підтвердження складових митної вартості товару, а саме витрат на транспортування оцінюваних товарів до кордону України на чому наголошується Верховним Судом під час розгляду справ за скаргами митних органів, щодо не надання документального підтвердження складових митної вартості відповідно до статей 53, 58 МК України.
Під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено докази та обґрунтування сторін, дано їм належну оцінку та вирішено справу у відповідності до норм КАС України, з застосуванням належних норм матеріального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким  позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 було придбано згідно рахунку-фактури від 27.12.2018 року №А3024455 транспортний засіб «FORD», модель «EDGE» 2015 рік випуску, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 » у G&G AUTO SALES LLC місто Саванна, США.
Декларантом Позивача ТзОВ «МАРЕМА УКРАЇНА» подано митному посту «Рівне» Рівненської митниці ДФС митну декларацію № UA204020/2019/000069 від 04.01.2019 (далі-МД) (електронне декларування), щодо декларування товару: Легковий автомобіль «FORD моделі», модель «EDGE», ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , 2015 рік випуску» поданий до митного оформлення за рівнем митної вартості 7520 USD, за ціною угоди, згідно поданого інвойсу від 27.12.2018 № A3024455.
До декларації подані документи зазначені у графі 44 МД.
За результатами перевірки поданих до митного оформлення документів, відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA204000/2019/000099/2 (далі іменується - Рішення №UA204000/2019/000099/2), де вказано: рядок 28 «Розрахована декларантом митна вартість товару» - 7520 дол. США (сума у валюті); рядок 30 «Коригування» - 1 19350 дол. США.
Також, відповідачем оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.01.2019 № UA204000/2019/00097 (далі іменується - Картка відмови), відповідно до якої позивачу відмовлено у митному оформленні (випуску).
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що декларантом позивача при обрані методу визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору) при подані митної декларації №UA204000/2019/000069 включено складові митної вартості та документи, подані декларантом до митного оформлення, не містять належного документального підтвердження відомостей, заявлених декларантом.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України (далі іменується - МК України), у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Судом встановлено, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено, що документи містять розбіжності, зокрема: наданий до митного оформлення документ про надання транспортних витрат від 03.01.2019 №б/н не містить інформації щодо маршруту транспортування морем та від порту до кордону України. Згідно інвойсу від 27.12.2018 №A3024455 та свідоцтва про реєстрації транспортного засобу від 24.09.2018 № НОМЕР_3 продавець має різні назви та адреси.
Рахунок-фактура від 27.12.2018 року №А3024455 не містить жодних реквізитів особи яка його виготовила, підпису відповідальної особи та штампів (печаток) продавця. Крім того, у рахунку зазначено, що готівка не приймається у формі оплати та містить банківські реквізити для оплати.
Платіжне доручення щодо оплати рахунку від 27.12.2018 року №А3024455 не надано.
Крім того, відповідно до наданої Довіреності від 26.12.2018 року громадянка ОСОБА_1 уповноважила гр. ОСОБА_2 перевезти з території Польщі до України придбаний на її ім`я автомобіль FORD, модель «EDGE», ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , 2015 рік випуску.
Таким чином, на день оформлення довіреності 26.12.2018 року автомобіль уже належав ОСОБА_1 , а тому рахунок-фактура від 27.12.2018 року №А3024455 не підтверджує вартість операції купівлі-продажу та виготовлений після дати фактичного придбання автомобіля.
На момент митного оформлення транспортного засобу відповідач володів інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товарів (з врахуванням статті 31 Митного кодексу України, наказу МФУ від 31.07.2015 №684 «Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», митниця володіла інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів – згідно форм митного контролю за індексом   105-2 та 106-2 вартість імпортованого КТЗ становить 19350 USD, що перевищує заявлену митну вартість КТЗ).
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У зв`язку з виявленими розбіжностями та з метою підтвердження інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією,   04.01.2019. направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи: касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; експертний висновок щодо вартості імпортованого транспортного засобу; копію експортної митної декларації країни відправлення.
На письмову вимогу митниці 11.01.2019 декларантом надіслано листа із додатковими документами. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що надані документи містять розбіжності. Зокрема додатково надану копію митної декларації Литви від 27.12.2018 №18LTLU9000166E66D3 не можливо розповсюдити на заявлений до митного оформлення колісний транспортний засіб, оскільки дана митна декларація містить відмінні від заявлених до митного оформлення відомостей про відправника товару, отримувача товару, рахунок, а саме, згідно інвойсу транспортні витрати з США до Литви не включені. 
Додатково наданий інвойс від 24.09.2018 №12648188, згідно якого продаж даного КТЗ здійснювалось IAAI INSURANCE AUTO AUCTIONS не містить інформацію про його придбання гр. ОСОБА_1 та не може бути підтвердженням операції з постачання товару в Україну. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією не надано.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачем експортна митна декларація від 27.12.2018 №18LTLU9000166E66D3 не підтверджує доводи позовної заяви з огляду на наступне.
У графі 2 МД експортером товару зазначено ZVIGER LLC м.Маямі, США, а не G&G AUTO SALES LLC місто Саванна, США яка заявлена позивачем як продавець товару; у графі 8 МД одержувачем товару є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 ; у графі 44 експортної МД вказані документи які є підставами для переміщення товару, зокрема під кодом 380 (інвойс) № 230/2018 від 01.10.2018,   (у графі 44 імпортної МД поданій митниці та суду під кодом 380 зазначено рахунок-фактура від 27.12.2018 року №А3024455), а під кодом 760 свідоцтво про реєстрацію №808088.
У свідоцтві про реєстрацію № НОМЕР_2 від 24.09.2018 у графі назва та адреса власника зазначено GEICO INSURANCE, що не відповідає продавцю товару у наданому митниці та суду рахунку-фактурі від 27.12.2018 року №А3024455.
Свідоцтво про реєстрацію №808088 від 24.09.2018 містить штамп про експорт автомобіля з території США 30.10.2018 року, проте вказана обставина, суперечить твердженням позивача про придбання автомобіля 27.12.2018 року у США,  з урахуванням інформації у експортній МД про вивезення товару згідно інвойсу № 230/2018 від 01.10.2018.
Надані суду та митниці примірники експортної МД та переклад є відмінними за формою та змістом. Зокрема оригінальний примірник наданий митниці, як додатковий документ, не містить вартості товару і не приймався до уваги під час прийняття оскаржуваного рішення, натомість переклад вказує суму, при цьому не у доларах США, а зазначає валюту Євро.  
Згідно експортної МД та довідки про транспортні витрати від 03.01.2019 року, дослідженої судом, автомобіль поставляється морським транспортом у контейнері, що передбачає оплату покупцем витрат на страхування, транспортування та митне очищення товару до порту призначення, разом з тим до митного оформлення жоден документ щодо розміру додатково понесених позивачем витрат не надано. Зокрема, коносамент щодо маршруту транспортування та вартості послуг, а також документів про вартість доставки з США та порту до кордону України, що унеможливлює перевірку числових значень вартості транспортування.
Згідно частини першої статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII МК України та восьмою главою розділу III МК України.
Відповідно до положень частини другої статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно положень статті 368 МК України: для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів; при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у нееупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України; особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості; у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Під час проведення митного контролю і митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у порядку, встановленому розділом III МК України.
Надана декларантом до митної декларації Інформація про понесені на транспортування витрати від 03.01.2019 не являється тим документом, який визначає розмір понесених витрат на транспортування товару - транспортного засобу, оскільки така довідка не є офіційним документом, складена у довільній формі. У даному документі зазначено: Вартість витрат на транспортування транспортного засобу становить: «море 400 дол.США», «від порту до кордону України 100 дол. США».
Таким чином, посадові особи Рівненської митниці ДФС, направляючи вимогу і пропозицію про надання додаткових документів, діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законодавством, оскільки у контролюючого органу були обґрунтовані сумніви щодо заявленої до митного оформлення вартості транспортного засобу, однак  позивачем (декларантом) на вимогу (пропозицію) про надання додаткових документів, таких документів не надано.
Щодо доводів апелянта про неврахування пошкоджень автомобіля, то  позивачем  додаткових документів, зокрема і висновку спеціаліста автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу, із врахуванням технічного стану транспортного засобу, що могло б вплинути на вартість транспортного засобу не надано.
З урахуванням наведених вище обставин справи, суд першої інстанції  вірно зазначив, що позивач не скористався наданими йому законодавцем правами щодо підтвердження заявленого ним рівня митної вартості товарів, тому відповідачем обґрунтовано причини витребування у декларанта додаткових документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу, які позивачем усе ж такі  надані не були.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний ( ч. 1 ст. 57 МК України).
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга статті 57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).
З матеріалів справи слідує, що митний орган не міг застосувати перший метод визначення митної вартості транспортного засобу, оскільки надані декларантом з митною декларацією документи не були достатніми для митного оформлення товару та містили розбіжності у числових значеннях. На вимогу (пропозицію) митного органу про надання додаткових документів декларантом відмовлено у такому наданні.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина восьма статті 57 МК України).
Відповідно до частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Суд зазначає, що Рішення № UA204000/2019/000099/2 містить опис обставин, за яких митний орган застосував резервний метод визначення митної вартості транспортного засобу.
Суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу (декларанту). При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право зчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Судом встановлено, що сумніви митного органу щодо заявленої ціни товару були обґрунтованими, оскільки надані позивачем документи містили суттєві розбіжності.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Судом встановлено, що митним органом надіслано на адресу позивача лист (повідомлення) з описом розбіжностей у документах, наданих до митного оформлення, та запропоновано надати додаткові документи.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати та транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця - ввезення на митну територію України; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на страхування цих товарів ( ч.10 ст. 58 МК України).
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Надані позивачем до митного оформлення документи містили суттєві розбіжності; документи щодо понесення витрат на транспортування автомобіля надані не були, оскільки Лист від 03.01.2020 не є належним документом на підтвердження понесення витрат на транспортування; надані в подальшому до суду документи не ідентифікують, ані витрати по вказаному транспортному засобу, ані суми витрат.
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що за наявними вищевикладеними розбіжностями у документах, які були виявлені посадовими особами митниці під час митного оформлення, у відповідача виникли обґрунтовані сумніви з приводу достовірності задекларованої позивачем митної вартості товарів. Відтак, у відповідача були правові підстави для витребування інших документів у декларанта, які останнім надані не були.
У зв`язку з ненаданням додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України та у відповідності до частини 5 статті 54 МК України, за результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 МК України процедури консультації з декларантом прийнято Рішення № UA204000/2019/000099/2.
Згідно частини першої статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII МК України та восьмою главою розділу III МК України.
Відповідно до положень частини другої статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, при визначені митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, з поміж іншого, і витрати на транспортування оцінюваних товарів.
В силу приписів частини 9 статті 58 Митного кодексу України, розрахунки згідно із методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, робиться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Згідно частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини 1 статті 64 Митного кодексу України в разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Згідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, відображеної у постанові №21-354а13, в якій Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких здійснено.
Крім того, в постановах №21-270а13 та №21-342а13 Верховний Суд України прийшов до висновку, що підставою для витребування   у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність у спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах інформації про іншу митну вартість товарів.
В постанові від 10.04.2012 року у справі № 21-52а12, Верховний Суду України дійшов висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.
Надання неналежних документів не може вважатися виконання вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України, що визначено частиною першою статті 51 Митного кодексу України.
Згідно частини першої статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та восьмою главою розділу ІІІ Митного кодексу України.
З урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку, що декларантом позивача при обрані методу визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору) при подані митної декларації №UA204000/2019/000069 включено складові митної вартості та документи, подані декларантом до митного оформлення, які не містять належного документального підтвердження відомостей, заявлених декларантом, тому митний орган правомірно прийшов до висновку, що застосування методу визначення митної вартості товару за ціною угоди є неможливим.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного рішення відповідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті такого відповідач діяв  у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому підстав для визнання його протиправним та скасування немає.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд, оскільки судом першої інстанції надана оцінка усім документам та доказам,  які були подані позивачем до митного оформлення та надані суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі №460/1943/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 14.12.2020р.