УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/16522/18 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г. 
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/16522/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 05 серпня 2020 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому з урахуванням заяви від 14.01.2019 (а.с. 31-32), просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. За весь період навчання сина з 2008 по 2017 рік батько батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2020 року позов задоволено частково. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.12.2018 до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позову.
На його думку, суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що ухилення відповідача від виконання обов`язків з виховання дитини є окремою підставою для позбавлення його батьківських прав. Такі обставини були доведені позивачкою та фактично визнані відповідачем під час розгляду справи. Протягом 17 років батько не виконував свої зобов`язання щодо виховання сина та бачив його лише один раз після пред`явлення даного позову. Посилання відповідача  на те, що він бажав приймати участь у вихованні сина, проте позивачкою йому чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, не підтверджені належними доказами, а тому вважає рішення суду таким, що ґрунтується на припущеннях. Крім того, вказав, що суд першої інстанції проігнорував висновок Органу опіки та піклування, який є обов`язковим в даній категорії справ, та згідно якого встановлено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.
У відзиві ОСОБА_2 просив залишити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, відповідач ОСОБА_2 та його представник - не визнали, посилаючись на її безпідставність. 
Заслухавши пояснення зазначених осіб, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Згідно частин першої та п`ятої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та розірвали шлюб 17.12.2002 (а.с.4-6, 13).
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 208 від 29.03.2007 надано дозвіл ОСОБА_1 змінити прізвище малолітньому сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на « ОСОБА_4 » (а. с. 12).
ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , її чоловіком - ОСОБА_8 (а. с. 11).
Згідно характеристик, виданих Житомирським ліцеєм № 25 та Житомирським торговельно-економічним коледжем, ОСОБА_4 характеризується позитивно, батько дитини ОСОБА_2 батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився (а. с. 8-9).
Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 123 від 06.02.2019 року) «… ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання своєї дитини. За весь період навчання ОСОБА_4 в Житомирському ліцеї № 25 та у Житомирському торговельно-економічному коледжі з 2008 р. по 2017 р. біологічний батько дитини «…батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився». ОСОБА_2 понад десять років життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавився станом здоров`я сина, не піклується про його життя та розвиток, матеріальної або іншої допомоги на утримання сина не надає (а.с. 82-83).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує. 
Відповідач, не погоджуючись з позицією та доводами позивача, звертав увагу суду першої інстанції, що він, ОСОБА_2 останні сімнадцять років був позбавлений можливості бачитися з сином, проте він завжди бажав і бажає приймати активну участь у його житті, розвитку та утриманні, не втрачав інтерес до сина. Вказував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачка унеможливила спілкування з сином, створила конфліктну ситуацію та перешкоджала йому, діду та бабі бачитися з дитиною. Також повідомив, що надавав матеріальну допомогу на утримання сина до 2012 року, поки позивачка не відмовилась отримувати грошові перекази.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2  надав суду копії фіскальних чеків «Укрпошти» за період 2002-2010 років, які свідчать, що ОСОБА_1  направлялися грошові перекази та посилка. На копії фіскального чеку від 04.01.2004 є надпис «Адресат відмовився від отримання» (а.с. 55-77). 
Також відповідачем наданий лист на ім`я заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Заінчковському І.А. від 22.01.2007, у якому він категорично заперечував проти зміни прізвища сина, зазначав про бажання бачитись з ним і неможливість спілкування з дитиною внаслідок заперечень його матері (а.с. 78).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2  заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, був проти зміни прізвища дитини, направляв грошові переводи та поштові посилки для дитини, що свідчить про його інтерес до сина. Суд також послався, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого позивачкою не доведена.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи. 
Як встановлено судом першої інстанції і ці обставини були підтверджені ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, останній протягом 17 років не спілкувався зі своїм сином та не бачив його, хоча проживав з ним в одному населеному пункті. Відповідач побачив сина лише після пред`явлення даного позову, прийшовши до нього за місцем навчання разом зі своїм адвокатом. 
Відповідно до висновку приватного психолога ОСОБА_9 , складеним за наслідками звернення ОСОБА_4 після візиту його батька, у нього виявлено високий показник стресу. Зі змісту цього висновку вбачається, що ОСОБА_4 звернувся на консультацію з запитом діагностики наявності психологічних переживань, викликаних нав`язливим візитом біологічного батька - ОСОБА_2 , з яким він не підтримує стосунків з раннього віку за бажанням батька. У ОСОБА_4 виникла потреба корегування загального емоційного стану та зниження рівня тривожності, спричиненої стресовою ситуацією після візиту біологічного батька у присутності свого адвоката до навчального закладу 07.02.2019 з намаганням налагодити спілкування проти волі сина. Зі сторони адвоката біологічного батька був тиск щодо генетичної схожості та заохочення до спілкування попри волі повнолітнього сина. Думку сімнадцятирічного сина щодо небажання спілкуватися з біологічним батьком не було взято до уваги. Ставлення ОСОБА_4 до біологічного батька нейтральне, тому що за роки дитинства батько не проявляв ініціативи у вихованні та систематичному нагадуванні про себе (а.с. 90-91).
Також матеріали справи свідчать, що 06.03.2019 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини (а.с. 86-89). В подальшому, як пояснили сторони, було проведено експертизу, яка підтвердила батьківство відповідача, і цей позов було залишено без розгляду за його заявою.
Допитаний судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_4 , пояснив, що направлення позову до суду про позбавлення батьківських прав було узгоджено з ним, оскільки батько протягом 17 років його не відвідував і не спілкувався. Будь-які перешкоди його матір`ю щодо побачень з ним батькові не чинились. Він виховувався вітчимом, не бажає спілкуватися з біологічним батьком і вважає, що останній має бути позбавлений батьківських прав. Також повідомив, що після пред`явлення позову, до нього за місцем навчання приходив батько, але спілкування у них не відбулось.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачкою доведений факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Так, протягом 17 років, проживаючи з сином в одному місті (м. Житомирі), ОСОБА_2 свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками - не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, лікування, не спілкувався з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не створював умов для отримання ним освіти. Таке ухилення від виховання дитини є системною, винною поведінкою відповідача. 
Будь-яких доказів чинення позивачкою перешкод у спілкуванні з сином, ОСОБА_2 суду не надав. Останній не скористався можливістю звернутися до органів опіки та піклування з питань встановлення йому побачень з дитиною або безпосередньо до суду. Відповідач не відвідував навчальний заклад, у якому навчався його син, не цікавився його навчанням та інтересами. 
Посилання відповідача на ті обставини, що він є неконфліктною людиною, не мав можливості спілкуватися з дитиною внаслідок заперечень його матері, надавав матеріальну допомогу на утримання дитини до 2012 року, заперечував проти зміни її прізвища, не спростовують факт винної поведінки (бездіяльності) батька, яка виразилась у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками по вихованню дитини, самоусуненні від їх виконання. Надання матеріального забезпечення до 2012 року не замінює соціального і психологічного контакту з дитиною і не компенсує невиконання інших батьківських обов`язків
Доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав також достатньо аргументовано у висновку органу опіки і піклування, проте суд першої інстанції, вирішуючи спір, не навів мотивів незгоди з таким висновком.
На час ухвалення рішення ОСОБА_4 досяг повноліття, а тому необхідності для зміни поведінки відповідача в кращу сторону у зв`язку із виявленим ним бажанням здійснювати свої батьківські обов`язки по вихованню сина немає. Бажання ОСОБА_2 спілкуватися з повнолітнім сином, не має правового значення для вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав. Збереження спорідненості в даному випадку не відповідає інтересам ОСОБА_4 . 
Враховуючи вищезазначені обставини, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.
Рішення суду у частині стягнення аліментів не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.
З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 1057,20 грн, понесені нею на оплату судового збору за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2020 року скасувати у частині відмови у позові, ухваливши нове судове рішення.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057,20 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

Повний текст постанови складений 02 листопада 2020 року.