У Х В А Л А
29 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 127/2-6744/2004
провадження № 61-13502ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляк Володимир Олександрович, старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заверуха Жанна Анатоліївна на рішення, дії державного виконавця,
В С Т А Н О В И В :
23 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії державного виконавця старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заверухи Ж. А. (далі - державний виконавець Заверуха Ж. А.)
Скарга обґрунтована тим, що в Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління юстиції знаходиться виконавче провадження від 20 липня 2015 року № 48182230 за виконавчим листом               № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 доходу, починаючи з 07 грудня 2004 року. Аліменти на утримання сина під час служби відраховувались із зарплати,             а після звільнення зі служби - із пенсії у розмірі 1 750,00 - 2 000,00 грн щомісяця. Перебуваючи на пенсії з листопада 2016 року до червня 2019 року ОСОБА_2 працював, отримував пенсію, зарплату. Заборгованість зі сплати аліментів виникла,              у зв`язку з тим, що не здійснювалось відрахування аліментів із зарплати, а лише з пенсії.
У виконавчому провадженні від 20 липня 2015 року № 48182230 за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці, накладено арешти на банківські рахунки (в тому числі пенсійний рахунок) накладено арешт на інше рухоме майно, заборонено виїзд за межі кордону України. На сьогодні арешти не зняті та не скасовані застосовані обмеження.
Із сином та ОСОБА_1 досягнуто згоди, що скаржник всю суму заборгованості в розмірі 289 237, 93 грн сплачує однією сумою безпосередньо синові, який прийде та отримає кошти.
Відповідно до вказаної домовленості 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 289 237, 93 грн як погашення заборгованості                     зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці. Це підтверджується нотаріально посвідченою заявою         ОСОБА_3 від 07 лютого 2020 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Бєлая О. М.
Після погашення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 07 лютого 2020 року подав на ім`я начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляку В. О. власноручно написану заяву, про те, що ним отримано гроші в сумі 289 237, 93 грн від ОСОБА_2 як погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230                           від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року.
У виконавчій службі надано розрахунок суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року, на суму 30 344, 12 грн, яка була сплачена відповідно до квитанцій № 0.0.1608032655.1, 0.0.1608032170.1 від 07 лютого 2020 року.
ОСОБА_2 звернувся до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою від 06 березня 2020 року, на яку отримав відповідь про те, що винести постанову про закінчення виконавчого провадження з одночасним зняттям арештів не є можливим, оскільки відсутні законні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», не надано документального підтвердження перерахування заборгованості з аліментів на рахунок ОСОБА_1 .
Заявник просив суд визнати неправомірними дії начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляка В. О. та старшого державного виконавця Заверухи Ж. А.: 
щодо визначення суми заборгованості у розмірі 284 392,68 грн у листі від 13 березня 2020 року за № 42155, так і розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №48182230 з виконання виконавчого листа № 2-6744 виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці, проведеного за період з 01 лютого 2020 року до 29 лютого 2020 року без врахування коштів в сумі 289 237, 93 грн, які 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 ; 
щодо відмови у закритті виконавчого провадження від 20 липня 2020 року                            № 48182230 за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці; 
щодо відмови у знятті накладених арештів, та застосованих обмежень у межах виконавчого провадження № 48182230. 
Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 48182230                        з виконання виконавчого листа № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці, проведеного за період з 01 лютого 2020 року до 29 лютого 2020 року, у якому визначено суму заборгованості у розмірі 284 392,68 грн. 
Зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби                     у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляка В. О. та старшого державного виконавця                Заверуху Ж. А.: скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у виконавчому провадженню № 48182230 із врахуванням коштів в сумі 289 237,93 грн, які 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 ; скасувати усі накладенні арешти на майно (рухоме та нерухоме майно, банківські рахунки, цінності та інше)                   ОСОБА_2 , та всі застосовані обмеження (щодо тимчасового обмеження виїзду за кордон та інші) у виконавчого провадження № 48182230. Закрити виконавче провадження від 20 липня 2015 року № 48182230 за виконавчим листом № 2-6744 виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовивши у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що у діях державного виконавця відсутні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо не зарахування сплаченого боржником на користь        ОСОБА_3 платежу.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задоволено частково. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року скасовано в частині відмови в задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця щодо визначення суми заборгованості. У цій частині скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Заверухи Ж. А. щодо визначення суми заборгованості в розмірі                            289 237,93 грн у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженню № 48182230 за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11  січня                      2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці, про стягнення з  ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1  на утримання сина ОСОБА_3 . Зобов`язано старшого державного виконавця Заверуху Ж. А. скласти розрахунок заборгованості з урахуванням погашеної заборгованості в сумі 289 237, 93 грн. В іншій частині ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня                               2020 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заборгованість за аліментами погашена боржником шляхом передачі коштів в сумі 289 237, 93 грн безпосередньо сину, тому державний виконавець Заверуха Ж. А. цю суму повинна була зарахувати в рахунок погашення заборгованості за аліментами, оскільки фактично збігається з сумою заборгованості за аліментами на той час. Вказана сума має значний розмір та передана батьком сину, оскільки існує заборгованість за аліментами, що вказує саме на їх цільове призначення. У справі немає інших доказів щодо призначення цих коштів або певного погодженого сторонами їх використання. Те, що кошти на погашення заборгованості перераховані не на користь стягувача, а на користь сина, не має визначального значення, оскільки кошти призначені саме для сина, який відповідно до частини першої статті 179 СК України є їх власником та на момент отримання вказаних коштів був повнолітнім.
Проте вимоги ОСОБА_2 щодо визнання неправомірними дії начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляка В. О. не підлягають задоволенню, оскільки згідно з матеріалами справи у заявника фактично існує спір саме з старшим державним виконавцем Заверухою Ж. А., а не                                       з начальником. 
Безпідставними є вимоги щодо скасування розрахунку заборгованості, оскільки відповідно до статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними, зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Тому суд не може скасувати розрахунок заборгованості, а лише зобов`язує державного виконавця усунути порушення. Вимоги щодо зняття накладених арештів та закриття виконавчого провадження є передчасними, оскільки вони повинні вирішуватись залежно від наявності чи відсутності заборгованості.
08 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року касаційну скаргу                         ОСОБА_1  залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
У передбачений законом строк заявник усунув недоліки касаційної скарги, за формою та змістом вона відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Вінницький апеляційний суд прийняв постанову 17 червня 2020року, повний текст постанови виготовлений 17 вересня 2020 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 17 липня 2020 року, а заявник звернувся до суду із касаційною скаргою 08 вересня 2020 року.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Заявник просить поновити їй строк на касаційне оскарження, оскільки повний текст постанови апеляційного суду вона отримала 14 серпня 2020 року, шляхом направлення їй державним виконавцем Заверухою Ж. А. вказаної постанови, що підтверджується штрих-кодом Публічного акціонерного товариства «Укрпошта».
Як вбачається із витягу вебсайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» за штрих-кодом, заявник отримав судове рішення 14 серпня 2020 року.
Враховуючи те, що скаргу надіслано на адресу Верховного Суду поштовим зв`язком                 08 вересня 2020 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. Тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що кошти на погашення заборгованості перераховані не на користь стягувача, а на користь сина, не має визначального значення.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що питання щодо зміни способу і порядку виконання рішення суд не розглядав, отже самостійна зміна способу виконання рішення суду не свідчить про виконання цього рішення стягувачем.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
Суди встановили, що в Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 доходу, починаючи з 07 грудня 2004 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230 боржник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , заборгованість станом на 29 лютого 2020 року становить 284 392,68 грн.
07 лютого 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі               289 237, 93 грн як погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці. Це підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 07 лютого 2020 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Бєлая О. М. 
Після погашення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 07 лютого 2020 року подав на ім`я начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляку В. О. власноручно написану заяву про те, що ним отримано гроші в сумі 289 237,93 грн від ОСОБА_2 як погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230                             від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744, виданого 11 січня 2005 року.
У виконавчій службі надано розрахунок суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744 виданого 11 січня 2005 року на суму 30 344, 12 грн, яка була сплачена відповідно до квитанцій № 0.0. 1608032655.1, 0.0.1608032170.1 від 07 лютого 2020 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_3 відповідно до заяви від 07 лютого 2020 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Бєлою О. М., отримав від ОСОБА_2 кошти у сумі 289 237, 93 грн у рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 48182230 від 20 липня 2015 року за виконавчим листом № 2-6744 виданого 11 січня 2005 року Ленінським районним судом м. Вінниці, то заборгованість за аліментами погашена боржником шляхом передачі коштів безпосередньо сину.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що кошти на погашення заборгованості перераховані не на користь стягувача, а на користь сина, оскільки кошти призначені саме для сина, який відповідно до частини першої статті 179 СК України є їх власником та на момент отримання вказаних коштів був повнолітнім. Крім того, ОСОБА_1 не заперечує факт отримання сином коштів від батька в розмірі 289 237,93 грн.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що питання щодо зміни способу і порядку виконання рішення суд не розглядав, отже, самостійна зміна способу виконання рішення суду не свідчить про виконання цього рішення стягувачем, оскільки саме дитина є власником коштів відповідно до частини першої статті 179 СК України.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом та власним тлумаченням норм права.
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Визнати поважними підстави для поновлення процесуального строку та поновити  ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року              у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляк Володимир Олександрович, старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби                              у м. Вінниці Центрально - західного міжрегіонального управління міністерства юстиції                         (м. Хмельницький) Заверуха Жанна Анатоліївна на рішення, дії державного виконавця відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
          С. О. Погрібний
          В. В. Яремко