ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 333/1235/20(2-а/333/81/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,      
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 р. (суддя Стоматова Е.Г.) в адміністративній справі №333/1235/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів -  інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Ошека Віталій Вікторович, про визнання противоправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2239303 від 13.03.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу 255 грн. за порушення частини 1 статті 122 КУпАП.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що спірна постанова не містить посилання на докази, на підставі яких притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме- електронного файлу відео- чи фотофіксації, чи їх паперового відтворення, та не додано їх до постанови. Посилання відповідача на те, що заміри швидкості руху проводились лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС 000549 не є доказом правопорушення, оскільки доказами в розумінні статті 251 КУпАП є не самі технічні прилади чи засоби, а їх показання. До оскарженої постанови не додано документів, що підтверджують повноваження інспектора здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення, законність використання технічного засобу. Посилається на відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення саме на «трасі М18 Е105 290 км» та встановлення обмеження швидкості на цьому відрізку траси у 50 км/год., на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.  
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 630,60 грн. стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Департаменту патрульної поліції.
Скаржник вказує, що надані до суду першої інстанції фото та відеозапис лазерного вимірювача швидкості TruCAM, а також відеозаписи з нагрудних відеокамер не є належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відеозапис з нагрудних камер здійснено після зупинки транспортного засобу, а місце фіксації на фото лазерного вимірювача швидкості TruCAM вказано « 290km а/Д М18» без зазначення того, чи здійснювалася фіксація в межах міста Запоріжжя.  На офіційному сайті патрульної поліції (https://i1.wp.com/patrol.police.gov.ua/wp-content/uploads/2019/11/karta-20.11.2019.png) зазначено, що прилади вимірювання швидкості TruCAM на автодорозі М-18 розташовані з 271 по 290 км, а у місті Запоріжжя - на вулицях Прибережна автомагістраль та Сікорського. Зазначає, що від початку відеозапису з приладу TruСАМ швидкість зафіксована на позначці 79 км/год і протягом 9,5 секунд не змінюється. При цьому «хрест візирних ниток для націлювання на обрану ціль» з`являється на екрані вже після фіксації швидкості 79 км/год. - на 690 мілісекунді. Відповідно до розділу 1 керівництва по TruCAM хрест візирних ниток для націлювання на обрану ціль передує вимірюванню швидкості, тому імовірно, що на відео зафіксована швидкість іншого транспортного засобу, ніж того, який попав в об`єктив. Окрім того, відстань до транспортного засобу згідно з фото складає 177,6 м. Проте, згідно з розділом 4 керівництва по TruCAM оптимальна відстань до цілі - 70 м. 
На виконання ухвали апеляційного суду від 17 червня 2020 р. Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції надіслало до суду диск з відеозаписом подій.
Щодо витребуваних судом доказів представник позивача надіслав до суду додаткові пояснення в яких зазначає, що надіслані на адресу апеляційного суду 3 фото та 1 відео з пристрою TruCAM, 4 відео з нагрудних камер вже надавалися відповідачем суду першої інстанції та не спростовують зазначені в апеляційній скарзі доводи. Крім того, на підтвердження доводів апеляційної скарги скаржник також долучив відеозапис відрізку дороги, на якій було зупинено позивача. 
Представник позивача надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. 
Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є звіт про направлення електронного листа скаржнику від 05.08.2020, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачам та третій особі 10.08.2020, 11.08.2020, суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили. 
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою ЕАК № 2239303 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.03.2020 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень. Постанову мотивовано тим, що ОСОБА_1 13.03.2020 о 13 год. 44 хв. у м. Запоріжжі, траса М18 Е105 290 км, керуючи транспортним засобом, перевищила встановлене обмеження швидкості руху (50 км/год) на 29 км/год - рухалася зі швидкістю 79 км/год., чим порушила пункт 12.4 ПДР. Заміри швидкості руху проводились лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС 000549 (а.с. 3).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним рішення, а саме надана до суду  технічна фіксація швидкості руху свідчить про те, що позивач рухався в населеному пункті зі швидкістю 79 км/год, тобто перевищив максимальну допустиму швидкість руху в населених пунктах (50 км/год) на 29 км/год, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розділом 12 Правил дорожнього руху (ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001,  врегульовано питання швидкості руху.
Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до підпункту «ґ» пункту 12.6 ПДР іншим транспортним засобам поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю не більше 130 км/год на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину встановлена частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На думку позивача, суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пункту 12.4 ПДР.
Відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано DVD-R з фото, відеозаписом лазерного вимірювача швидкості TruCam та нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Зазначені фото та відеозаписи, які досліджені колегією суддів, містять фіксацію руху транспортного засобу - легкового автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , 13.03.2020 о « 13 год. 42 хв» зі швидкістю 79 км/год, місце фіксації: « 290km а/Д М18». Проте, встановити чи було здійснено вимірювання швидкості зазначеного транспортного засобу в межах населеного пункту - м. Запоріжжя чи поза населеним пунктом із наданих суду фото та відеозаписів неможливо.
Відповідно до відомостей інтернет-сайту патрульно поліції в межах міста Запоріжжя пристрої вимірювання швидкості TruСam розташовуються лише на вулицях Прибережній, Ігоря Сікорського та Космічній (https://i1.wp.com/patrol.police.gov.ua/wp-content/uploads /2020/07/Trukam-2020.png), ділянки автомобільної дороги М18 зазначені окремо.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про відсутність належних та допустимих доказів порушення позивачем встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу в межах населеного пункту.
Принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суб`єктом владних повноважень не доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу відповідно до санкції частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не мають вирішального значення для справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 630,60 грн. (а.с. 57), які підлягають відшкодуванню.
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
Керуючись статтями 286, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2020 р. в адміністративній справі №333/1235/20 – скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2239303, прийняту 13 березня 2020 р. інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Ошека Віталієм Вікторовичем.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ЄДРПОУ: 40108646) судові витрати у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий