ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 621/2197/20

провадження № 22-ц/818/5124/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - Державне підприємство «Благодатне»,

апелянт - Фонд державного майна України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою Державного підприємства «Благодатне» про забезпечення позову за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Філіп`євої В.В., в місті Зміїв Харківської області, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2020 року Державне підприємство «Благодатне» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони усім державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації, в тому числі, державним реєстраторам будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Державного підприємства «Благодатне», в тому числі, щодо внесення змін до установчих документів, а також вчиняти будь-які дії щодо змін до відомостей про Державне підприємство «Благодатне», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Заборонено Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії по розгляду питань щодо зміни будь-яких, без виключення, відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства «Благодатне».
В апеляційній скарзі Фонд державного майна України просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства «Благодатне» про забезпечення позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що Фонд державного майна України хоча і не є особою, яка бере участь у справі, проте оскаржуваною ухвалою зачіпаються його права та законні інтереси, оскільки вжиті заходи забезпечення позову у вигляді загальної заборони проведення будь-яких реєстраційних дій за заявами усіх уповноважених осіб, стосується Фонду державного майна України. Вжиті заходи забезпечення позову неспівмірні з вимогами, заявленими Державним підприємством «Благодатне», не спрямовані на забезпечення реального виконання рішення в майбутньому та грубо порушують права апелянта. Фактично, обраний заявником та застосований судом вид забезпечення позову призводить до невиправданого обмеження немайнових прав держави в особі Фонду державного майна України, який є уповноваженим органом управління Державного підприємства «Благодатне».
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв`язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.
Матеріали справи свідчать про те, що вжиті заходи забезпечення позову у вигляді загальної заборони проведення будь-яких реєстраційних дій за заявами усіх уповноважених осіб, стосується також і Фонду державного майна України, який є уповноваженим органом управління Державним підприємством «Благодатне». Тому оскаржувана ухвала порушує права та законні інтереси апелянта.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви), суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , маючи на руках довіреність, видану Державним підприємством «Благодатне», може вчинити дії всупереч інтересам підприємства. Тому невжиття заходів забезпечення позову у заявлений спосіб істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання можливого рішення суду.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом встановлено, що у серпні 2020 року Державне підприємство «Благодатне» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. Заявник зазначав, що 25 лютого 2020 року ДП «Благодатне» в особі керівника Строгого Д.О. видало ОСОБА_1 довіреність, за якою уповноважило останню представляти інтереси підприємства з питань, пов`язаних з вчиненням державними реєстраторами будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусами, як спеціальними суб`єктами, на яких покладаються функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Довірителя згідно поданих документів. Зазначена довіреність видана з правом передоручення третім особам. Вказана довіреність видана строком на один рік і діє до 25 лютого 2021 року. Але з моменту передачі вищезазначеної довіреності ОСОБА_1 , остання разом з вказаними документами зникла, на зв`язок не виходить, на дзвінки не відповідає. При цьому, 11 травня 2020 року підприємство скасувало зазначену довіреність, але з вищезазначених причин не може повідомити про це ОСОБА_1 . Крім того, як стало відомо, 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 намагалася вчинити реєстраційні дії, на які вона уповноважена довіреністю, що в даному випадку може перешкодити господарській діяльності підприємства. Таким чином, на думку Державного підприємства «Благодатне», є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 , маючи на руках зазначену довіреність має можливість вчинити дії всупереч інтересам підприємства, що може призвести до негативних наслідків. У зв`язку з цим Державне підприємство «Благодатне» просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони усім державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації, в тому числі, державним реєстраторам будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Державного підприємства «Благодатне», в тому числі, щодо внесення змін до установчих документів, а також вчиняти будь-які дії щодо змін до відомостей про Державне підприємство «Благодатне», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Заборонити Комісії з питань, розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії по розгляду питань щодо зміни будь-яких, без виключення, відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства «Благодатне».
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від обставин справи у конкретному випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Зі змісту заяви Державного підприємства «Благодатне» не вбачається, що заявником в подальшому буде подано позов у відповідності до вимог ст. 152 ЦПК України.
Зі змісту заяви взагалі не вбачається на забезпечення яких вимог у майбутньому застосовуються заходи забезпечення позову.
Також матеріали справи не містять позовної заяви, яка мала бути подана заявником протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Частиною 4 ст. 152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Чинність ухвали про забезпечення позову, яка постановлена до подання позову, в тому числі залежить і від необхідності подати позов, а у разі невиконання зазначеної умови у суду виникає обов`язок скасувати таку ухвалу про забезпечення позову.
Крім того заявлений спосіб забезпечення позову є неспівмірним із обставинами, зазначеними у заяві про забезпечення позову.
Видача довіреності ОСОБА_1 від 25 лютого 2020 року, яка наразі є скасованою, не є підставою для заборони усім державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації, в тому числі, державним реєстраторам будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Державного підприємства «Благодатне», в тому числі, щодо внесення змін до установчих документів, а також вчиняти будь-які дії щодо змін до відомостей про Державне підприємство «Благодатне», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; а також не є підставою для заборони Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії по розгляду питань щодо зміни будь-яких, без виключення, відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства «Благодатне».
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Державного підприємства «Благодатне» про забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними заявленим вимогам.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви Державного підприємства «Благодатне» про забезпечення позову (яка пред`явлена до подання позовної заяви) слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задовольнити.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року - скасувати та постановити нову.
Відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства «Благодатне» про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 28.10.2020 року.