ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.Ю.
05 жовтня 2020 р.	Справа № 520/10226/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів - Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Машура А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом     ОСОБА_1 до    Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправними та скасування постанов, -  
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:
- постанову про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування від 18.09.2019 року № 160/26/1/19, яка винесена заступником начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Товмасяном А.Е.;
- постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 року, яка винесена заступником начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Товмасяном А.Е. (у тому числі, але не виключно визнати протиправним та скасувати пункт 2 резолютивної частини Постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 (в частині визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лобова Р.М. такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 27, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»), пункт 3 резолютивної частини Постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 (в частині визнання бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лобова Р.М. такою, що порушує вимоги ч. 4 ст. 56, 76 Закону України «Про виконавче провадження»), пункт 4 резолютивної частини Постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 (щодо визнання дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бардіна І.С. такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 2, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
В обґрунтування позовних вимог позивач висловлюючи незгоду з оскаржуваним постановами, вважає, що Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області безпідставно та необґрунтовано визнано дії державних виконавців, які вчиняли виконавчі дії в рамках виконавчого провадження № 59762419 з примусового виконання виконавчого листа № 628/4180/15-ц, виданого 03.08.2018 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_4 на його користь боргу, такими, що вчинені із порушенням вимог ст. 2, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено, роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної позовної заяви віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Судове рішення мотивовано висновком суду про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом оскарження є скасування постанов державного виконавця, які були прийняті в межах примусового виконання судового рішення, прийнятого в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. 
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 року була прийнята після прийняття державним виконавцем Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 23.09.2019 року. Тобто у момент проведення перевірки та під час винесення оскаржених постанов реально не існувало будь-якого виконавчого провадження стосовно примусового виконання судового рішення, прийнятого в порядку цивільного судочинства, а відповідний виконавчий лист не був прийнятий на примусове виконання.
Скаржник відзначає, що він (всупереч позиції суду першої інстанції) не оскаржує і постанови державного виконавця, які були прийняті в межах примусового виконання судового рішення, прийнятого в порядку цивільного судочинства. Наголошує, що спірні постанови від 18.09.2019 року, 18.10.2019 року винесені не за результатами розгляду звернення боржника або будь-якої іншої заінтересованої особи в порядку 74 Закону України «Про виконавче провадження» (оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби), а саме за власною ініціативою суб`єкта владних повноважень ОСОБА_5 під час виконання останнім владних управлінських функцій поза межами виконавчого провадження.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач є владним органом, а позовні вимоги стосуються виконання владних управлінських функцій (які не стосувались відкритого виконавчого провадження), то, вказаний спір має розглядатися саме за правилами адміністративного судочинства.
Апелянт наголошує, що він окрім іншого просить скасувати Постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження № 160/26/1/19 від 18.10.2019 року (в частині визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лобова Р.М. такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 27, 76 Закону України «Про виконавче провадження», які стосуються стягнення виконавчого збору та застосування штрафів.
24.09.2020 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшли пояснення в яких підтримуючи позицію апелянта, посилаючись на доводи аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі, третя особа просить суд ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого відкриття провадження за позовною заявою та продовження її розгляду по суті.
Від інших учасників справи, на час розгляду справи, відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС слід залишити без змін, з наступних підстав.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами частини першої статті 287 цього Кодексу учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, право особи на оскарження рішення державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС в порядку адміністративного судочинства не є абсолютним, оскільки таке оскарження може здійснюватися лише за умови відсутності іншого, встановленого законом порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.
Приписами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Судом установлено, що рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02.08.2016 року у цивільній справі № 628/4180/15-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти.
Учасниками справи не заперечується та обставина, що на виконання означеного судового рішення ОСОБА_1 отримано виконавчий лист, який передано для його примусового виконання, реєстраційний номер виконавчого провадження 59762419.
Як убачається із даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, за № АСВП: 59762419 (боржник ОСОБА_4 , стягувач ОСОБА_1 ) ВПВР УДВС ГТУЮ у відкритті виконавчого провадження відмовлено. 
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77).
Учасниками справи не спростовується та обставина, що в подальшому, 18.09.2019 року заступником начальника головного територіального  управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Товмасяном А.Е. винесена постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування № 160/26/1/19.
23.09.2019 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Селівановим О.А. винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.08.2019 року ВП № 59762419. 
Колегія суддів зазначає, що порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження визначено розділом ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/15.
Так відповідно до положень розділу ХІІ наведеної Інструкції, - перевірити законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва цього управління; начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі (п. 1.)
Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються: підстави витребування цього виконавчого провадження; у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності; у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.
Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 оскаржує постанови, винесені начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, № 160/26/1/19 від 18.09.2019 року про проведення перевірки виконавчого провадження (реєстраційний  номер виконавчого провадження 59762419) та його витребування, та № 160/26/1/19 від 18.10.2019 року про результати перевірки законності цього виконавчого провадження, тобто, рішення керівника відповідної державної виконавчої служби, що прийняті при здійсненні контролю за рішенням, діями державного виконавця під час виконання виконавчого листа № 628/4180/15-ц, виданого Куп`янським міськрайонним судом Харківської області, за результатами розгляду цивільної справи, в якому позивач є стягувачем.
Колегія суддів зазначає, що означені дії начальника відділу державної виконавчої служби регламентовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження», та не відносяться до поняття «виконання адміністративних дій/функцій».
За приписами ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Таким чином, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що у розумінні ч. 1 ст. 447 ЦПК України позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, відкритому з виконання судового рішення у цивільній справі, має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби в порядку цивільного судочинства.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року  – без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
Постанова складена і підписана  05 жовтня 2020 року.