УХВАЛА

15 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/12032/19
адміністративне провадження № К/9901/25902/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2020 року у справі №160/12032/19 за позовом ОСОБА_1 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа: Дніпропетровська митниця Держмитслужби про визнання протиправним та скасування постанов,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про відкриття виконавчих проваджень № 60394912 від 24 жовтня 2019 року, № 60576035 від 12 листопада 2019 року, № 60576157 від 12 листопада 2019 року, № 60576301 від 12 листопада 2019 року. Позивач вказував, що спірні постанови прийняті з порушенням чинного законодавства, а саме: надано до примусового виконання виконавчі документи, строк пред`явлення яких сплинув. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судами попередніх інстанцій здійснена перевірка доводів позивача шляхом дослідження поданих сторонами доказів і встановлено, що постанови державного виконавця від 22 травня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу у провадженнях №57426992, №57426994, №57426991, №57462459 були отримані Дніпровською митницею Держмитслужби 12 липня 2019 року, щодо підтверджується супровідним листом №4047/10/1-15. Відповідно до копії списку поштових відправлень постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справах №203/1905/18, № 203/316/18, № 203/1903/18, № 203/1907/18 повторно були направлені для примусового виконання відповідачу 22 липня 2019 року  та 23 липня 2019 року, які відповідно до штемпелю вхідної кореспонденції на супровідному листі були отримані відповідачем 12 листопада 2019 року та  23 жовтня 2019 року.
У поданій касаційній скарзі позивач, з посиланням на неправильне застосування судами  першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII передбачено право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Стаття 287 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Заявлені позивачем позовні вимоги у цій справі дають підстави для висновку про те, що спір виник у відносинах з приводу порядку виконання виконавчого провадження. 
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 333 КАС України, 
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2020 року у справі №160/12032/19.
 Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова