ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 грудня 2020 року           справа №200/6940/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г.,  Ястребова Л.В., секретар судового засідання Антонюк А.С.,  за участю представника позивача – Комісарової А.В.,  розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача – Комісарової Альони Вікторівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року (повний текст складено 23 вересня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/6940/20-а (суддя І інстанції – Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              В С Т А Н О В И В:

28 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слов`янського  об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення від 29.05.2020 № 79  про відмову  в призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язати зарахувати до стажу роботи період участі в  ліквідації  наслідків аварії на  Чорнобильській АЕС  з 17.08.1986 по 20.01.1987, що складає 5 місяців 3 дні. В наданих до суду поясненнях  позивач зауважив на тому, що період участі позивача в ліквідації наслідків ЧАЕС  має враховуватися до стажу у пільговому трикратному  розмірі на підставі ст. 56 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.  
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що висновки про недостатність стажу для призначення пенсії є  помилковими, скільки відповідачем протиправно не  враховано  до стажу роботи у пільговому розмірі період участі позивача в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС на підставі доданих до заяви  про призначення пенсії документів. Позивач вважає, що статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується   посвідченням  “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС”, яке надає право для користування пільгами, що передбачені Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи”. Як зазначено в позові  вимоги відповідача надати документи про період участі та кількість виїздів до зони відчуження  не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.  
Стосовно  відмови з підстав ненадання позивачем оригіналу витягу  з акту огляду МСЕК, позивач зауважив на тому, що заява про призначення пенсії надавалася через веб-портал Пенсійного фонду України, можливості  надати оригінал цього документу відповідач не надав.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 200/6940/20-а у задоволенні позову – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не прийнято посилання позивача на те, що наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС достатньо для призначення пенсії, оскільки в даному випадку йдеться не про призначення пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та на підставі відповідного закону, а про пільговий порядок обчислення стажу для призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є  учасником ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується і посвідченням  серії НОМЕР_1 , виданим  Донецькою обласною державною адміністрацією.
Позивач є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням 
22.05.2020 позивач через веб-портал електронних послуг надав  до Слов`янського об`єднаного управління пенсійного фонду України  Донецької області  заяву   про призначення пенсії по інвалідності. 
Рішенням Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.05.2020 відмовлено позивачу  в призначенні пенсії по інвалідності через недостатність стажу для призначення пенсії. Згідно викладеного в рішенні  відповідно до наданих документів  стаж ОСОБА_1  становить 12 років 5 місяців 17 днів. В рішенні зазначено, що період військової служби з 18.11.1985 по 16.11.1987  враховано згідно військового квитка  серії НОМЕР_2 від 15.11.1985. Врахувати наведений періоду до стажу як період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у пільговому співвідношення на підставі архівної довідки № 179/1/19365 від 17.12.2019, довідки Військової частини № 38867 за № 35 від 20.01.987  та  довідки Слов`янського військового комісаріату  № 1/120 від 12.09.1990 неможливо, оскільки наведені довідки не дозволяють  визначити час  роботи (служби) по ліквації наслідків  аварії на ЧАЕС, для підтвердження позивач має надати  документи про період участі та кількість виїздів до зони відчуження.
Крім цього, в рішенні зазначено про відсутність в теруправлінні пенсійного фонду  оригіналу  виписки з акту огляду  МСЕК серії 12 ААБ № 414010 від 17.07.2019.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені  Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Статтею 30 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого  статтею 32  цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Залежно від ступеню втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством (ч. 1 ст. 31 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України № 1058   особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Для осіб з інвалідністю II та III груп віком від 52 років до досягнення особою 55 років включно передумовою призначення пенсії по інвалідності встановлено наявність страхового стажу 13 років.
Частинами 1, 2 та 4 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані  Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991р. №796-XII (далі - Закон №796-XII)   .
Статтею 1 Закону №796-XII  встановлено мету та основні завдання цього  Закону, а саме, його спрямування  на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також тих,  хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 10  Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Відповідно до  статті 14 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі,  категорія 2 - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
Згідно   статті 56 Закону №796-XII  час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України  “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за  списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 65 Закону №796-XII передбачено, що   учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Згідно з частиною  1 статті 44 Закону України № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення  пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 2.2. Порядку 22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.
Абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1. Порядку № 22-1 визначено, що документом,   що засвідчує особливий статус особи, зокрема, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм  статті 55  Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”);
Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. 
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3. Порядку).
Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Під час вирішення питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення суд виходить із змісту документів, що надавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії та які розглядалися відповідачем, оцінка правомірності рішень здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості викладених в цих  рішеннях підстав неврахування певних періодів роботи у складі спеціального  стажу. 
Спірним питанням цієї справи є наявність підстав для врахування періоду  проходження військової служби позивачем з 17.08.1986 по 20.01.1987 до страхового стажу у трикратному розмірі як періоду участі  в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі  ст. 56 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до наданих відповідачем пояснень період служби позивача з 17.08.186 по 20.01.987 врахований у складі страхового стажу в одинарному розмірі як період військової служби.
Статтею 56 Закону №796-XII передбачено можливість врахування до стажу роботи у трикратному розмірі час роботи, служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження.
Питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково-дослідну та іншу діяльність в цих зонах. Закон закріплює і гарантує забезпечення режиму використання та охорони вказаних територій з метою зменшення дії радіоактивного опромінення на здоров`я людини та на екологічні системи визначені Законом України “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов`язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров`я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.
Такими зонами є:
1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;
2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км-2  та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км-2  та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км-2  та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;
3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.
Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.
Перелік населених пунктів,  віднесених  до  зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком N 1 до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи".
З матеріалів справи слідує, що позивачем на підтвердження особливого статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та періоду роботи у зоні відчуження до заяви про призначення пенсії за віком додавалися копії: військового квитка серії НОМЕР_2 ; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії серії   НОМЕР_1 ; довідка Слов`янського  об`єднаного міського військового комісаріату №1/120 від 12.09.1990; довідка військової частини 38867 №35 від 20.01.1987 та довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України  №179/1/19365 від 17.12.2019 (арк. справи 26-38).
Посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Згідно особливих відміток військового квитка серії НОМЕР_2 в період з 17.08.1986 по 20.01.1987 позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав дозу радіоактивного опромінювання. Аналогічні відомості про прийняття позивачем  участі  в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 17.08.1986 по 20.01.1987 наявні в довідках № 35 від 20.01.1987, виданою військовою частиною № НОМЕР_3 , у складі якої проходив службу позивач, та довідки № 1/120 від 12.09.1990, виданої Слов`янським  об`єднаним військовим комісаріатом. Згідно архівної довідки  Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/19365 від 17.12.2019  згідно архівних документів військової частини № НОМЕР_3 ОСОБА_1 вибув  після  проходження зборів  по ліквідації   наслідків аварії на Чорнобильській АЕС  20.01.1987, дні виїздів до зони відчуження не  визначені, отримав дозу опромінювання, місто дислокації військової частини -  с. Оране. Згідно примітки в довідці, що перебувають в архіві з грудня 1986 значиться ОСОБА_1 , в графі причитається зазначено: оклад  грошового утримання – 6 руб.,  зона № 3 – 6 руб., за січень 1987 року – оклад 7 руб. Документи до грудня 1986 до архіву не передавалися.
Відповідно до наданих позивачем документів в період з 17.08.1986 по 20.01.1987  позивач  приймав  участь  в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС  у складі військової частини № 38867, яка в наведений період розташовувалася в с. Оране Іванківського району Київської області. Наведена обставина  підтверджена наданими позивачем документами та не є спірною.
Відповідно до ст. 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців.  
Із врахуванням Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного  забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ РСР від 23.07.1991 № 106 с. Оране Іванківського району входить до зони 3 – зони гарантованого добровільного відселення та не входить до зони відчуження. Водночас до стажу у пільговому розмірі зараховується період   участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС  в зоні відчуження. 
Положеннями підпункту 7 пункту 2.1 Порядку 22-1 передбачено підтвердження особливого статусу – участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС довідкою військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідкою архівної установи, або іншими первинними документами, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Будь-яких документів, які б містили інформацію щодо періоду перебування позивача в зоні відчуження  в матеріалах справи  відсутні. 
Суд не приймає посилання позивача на те, що наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС достатньо для  призначення пенсії, оскільки в даному випадку йдеться не про призначення  пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та на підставі відповідного закону, а про пільговий порядок обчислення стажу для призначення пенсії на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне  страхування”. В даному випадку встановлення періоду  участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та період перебування в зоні відчуження є обов`язковим. Суд зауважує на тому, що неможливість  застосування пільгового порядку обчислення страхового стажу на підставі ст. 56 Закону №796-XII через неможливість встановлення часу перебування особи в зоні відчуження не впливає на реалізацію позивачем правам, пов`язаними із набуттям та користуванням пільгами як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки задля їх реалізації є достатнім наявність відповідного посвідчення. 
Таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів про перебування позивача у зоні відчуження в Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької  області не було правових підстав для врахування періоду служби позивача з 17.08.1986 по 20.01.1987 у трикратному розмірі. 
Із врахуванням права територіального управління пенсійного фонду України на витребування додаткових документів під час вирішення питання про призначення пенсії, що закріплено в ст. 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та п. 4.7 Порядку 22-1 суд вважається протиправними посилання відповідачем у рішенні  про ненадання  позивачем оригіналу протоколу огляду МСЕК.
Враховуючи не доведення позивачем під час розгляду справи допущення відповідачем порушень під час обчислення стажу позивача, протиправність посилань відповідача на ненадання позивачем оригіналу акту МСЕК  до заяви про призначення пенсії, не спростовує правомірності висновків відповідача щодо відсутності підстав для призначення пенсії по інвалідності та не можуть вважатися достатньою підставою для скасування рішення про  відмову в призначенні пенсії № 79 від 29.05.2020.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства, оцінки поданих доказів за внутрішнім переконанням, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги, за викладених в позові підстав, не є обґрунтованими, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
             Колегія суддів вважає помилковим посилання представника позивач у апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справа № 357/8174/17, від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 22.03.2018 у справі №588/538/16  з огляду на те, що Верховний Суд у зазначених постановах висловлював висновок щодо застосування статті 55 Закону № 796-XII, а саме призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Між тим, у даній справі йдеться  не про призначення  пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та на підставі відповідного закону, а про пільговий порядок обчислення стажу, на підставі ст. 56 Закону №796-XII, для призначення пенсії на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне  страхування”. 
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача – Комісарової Альони Вікторівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 200/6940/20-а - залишити без задоволення.    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 200/6940/20-а - залишити без змін.           
Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    Л.В. Ястребова