СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р.                                                         Справа № 905/972/20  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя  Пелипенко Н.М. 
за участю секретаря судового засідання Полупан Ю.В. 
за участю представників:
позивача - не з`явився
відповідача - адвоката Рабко Т.О. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №4984 від 28.02.2018, довіреність № 09-18/7992 від 27.12.2019)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область (вх. № 2464 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 (суддя Курило Г.Є.; повний текст рішення складено та підписано 07.09.2020)
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область
про стягнення 60355,00 грн
ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м.Дніпро (далі - АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця») звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь (далі - ПрАТ «МК «Азовсталь»)   про стягнення штрафу у розмірі 60355,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що в накладній №53558888 від 31.01.2020 відповідачем невірно зазначено масу вантажу в вагоні №60929973. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 позовні вимоги АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» до ПрАТ «МК «Азовсталь» про стягнення 60355,00 грн. - задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму штрафу у розмірі 60355,00 грн., судовий збір в розмірі 2102,00 грн.
Рішення обґрунтоване тим, що: -спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника вагоні; -відповідач перевантажив вагон на 2390 кг, що   загрожувало безпеці руху поїздів та могло призвести до сходу рухомого складу та аварійної ситуації; -невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом - складеним з дотриманням чинного законодавства  комерційним актом №463003/17 від 11.02.2020, який є підставою для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту залізниць України; -сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості, викладені у комерційному акті; -комерційний акт №463003/17 від 11.02.2020 підписаний належними особами відповідно до п.10 Правил складання актів і за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за №567/6855; -розрахунок суми штрафу є арифметично вірним. Також судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання про зменшення суми штрафу за невірно вказану масу в залізничній накладній до розміру однієї провізної плати 12071,00 грн, оскільки неправомірна поведінка відповідача та невиконання ним вимог правил завантаження вагону понад його вантажопідйомність, створило умови для виникнення аварійної ситуації на залізниці та загрожувало безпеці усіх учасників залізничного перевезення.
Відповідач не згоден із даним рішенням суду першої інстанції, у своїй апеляційній скарзі вважає, що ухвалене у даній справі рішення не відповідає ст. 129 Конституції України, є незаконним, оскільки суперечить вищезазначеним нормам як матеріального (ст.129 Конституції України, ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України), так і процесуального права (ст.ст. 2,3,11,86,236 ГПК України), що є підставою для його скасування згідно ст.277 ГПК України. Просить рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Водночас відповідач просить про те, що у разі коли суд дійде висновку, що заявлений штраф підлягає стягненню, то з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, встановлених в ст. 3 ЦК України, в порядку ст. 233 ГК України та ст. 237 ГПК України, зменшити суму штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, до однієї провізної плати. Судові витрати відповідач просить покласти на позивача.
У скарзі відповідач наводить попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на стадії апеляційного оскарження, що складається з 3153,00 грн судового збору та 4495,35 грн витрат на професійну правничу допомогу. Документи на підтвердження витрат на правову допомогу будуть надані відповідачем у строки,  передбачені ст. 129 ГПК України, а саме протягом п`яти днів з моменту постановлення рішення по справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що:
-висновки суду щодо виникнення загрози безпеці руху внаслідок завантаження спірного вагону понад його вантажопідйомність є невірними; 
-позивачу було відомо, що дріб`язок коксовий перебував у вологому стані, і під час його перевезення відбулося природне збільшення ваги вантажу з незалежних від відповідача причин за рахунок скупчення на поверхні вагону снігу за довший строк доставки, аніж встановлений Правилами обчислення термінів доставки вантажів; 
-вантажопідйомність спірного вагону складає 70 т., маса нетто при перевірці склала 65,340 т., тобто перевантаження вагону не відбулося і, як наслідок, не було створено загрози безпеці руху поїздів; 
-матеріали справи не містять доказів, що саме відповідач невірно визначив вагу спірного вантажу, а тому відсутні правові підстави для застосування до ПрАТ «МК «Азовсталь» відповідальності, передбаченої ст.122 Статуту залізниць України та стягнення штрафу на підставі ст.118 Статуту залізниць. 
Крім того скаржник зазначив, що відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, суд не врахував тяжкий фінансовий стан підприємства ПрАТ «МК «Азовсталь», не взяв до уваги виняткові обставини, які дуже суттєво вплинули на фінансовий стан відповідача, як-то: знаходження підприємства у зоні проведення АТО і ускладнення через це ведення господарської діяльності;  збільшення відстаней маршрутів перевезення через АТО; порушення залізничного сполучення і понесення у зв`язку із цим додаткових витрат на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими, більш дорогими способами; знаходження підприємства в безпосередній близькості від лінії зіткнення; зростання  дебіторської заборгованості підприємств-контрагентів перед ПрАТ «МК «Азовсталь», що негативним чином впливає на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес і викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку; станом на 31 жовтня 2019 р. ПрАТ «МК «Азовсталь» отримало збитки у розмірі 5 032 462 тис. грн., що підтверджується копією звіту про фінансові результати підприємства, тощо.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2020 для розгляду справи № 905/972/20 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.
Ухвалою суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 905/972/20 та призначено її до розгляду на 03.11.2020 об 11:30 год. Запропоновано  позивачу у строк до 12.10.2020 (включно) подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Участь сторін у судовому засіданні вирішено визнати необов`язковою. 
Ухвалою суду від 29.09.2020 задоволено клопотання представника ПрАТ  «МК  «Азовсталь», м. Маріуполь - Рабко  Тетяни Олексіївни (вх. № 9220 від 28.09.2020) про її участь у судовому засіданні 03.11.2020 об 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Проведення даного судового засідання вирішено здійснювати за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon».
Ухвалою суду від 12.10.2020 задоволено клопотання АТ «Українська залізниця», м. Київ в особі РФ  «Придніпровська залізниця», м. Дніпро (вх. № 9628 від 08.10.2020) про участь представника позивача у судовому засіданні 03.11.2020 об 11:30 год. в режимі відеоконференції. Доручено Господарському суду Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції у справі № 905/972/20 з урахуванням технічних можливостей у суді з використанням відповідної системи відеоконференцзв`язку.
В судове засідання 03.11.2020 з`явився уповноважений представник відповідача  (дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів), який надав пояснення у справі.
Позивач явку повноважного представника у судове засідання 03.11.2020 не забезпечив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до частин другої та третьої статей 120, 270 Господарського процесуального кодексу  України   суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу  України   неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції 03.11.2020 уповноваженого представника відповідача, який  підтримав апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, зважаючи на нижченаведене.
Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, 22.12.2018 за залізничною накладною № 53558888 на станцію Лиман Донецької залізниці зі станції Сартана Донецької залізниці на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсировиназаказ» в залізничному вагоні № 60929973 був відправлений вантаж (Дріб`язок коксовий. Вантаж у вологому стані).  Відправник ПрАТ «МК «Азовсталь».
При оформленні залізничної накладної №53558888 у вагоні № 60929973 відправником вказано масу вантажу - 62950 кг.
Відповідно до накладної завантаження вагону № 60929973 здійснювалось засобами відправника.   
Згідно розділу 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена відправником на вагонних статичних вагах (Заводський номер 2034 ЕрМак ВВ-200-2-50). Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника. 
На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.
11.02.2020 на станції Пологи Придніпровської залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагоні №60929973 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено акти загальної форми №1226/1П, №20578 від 11.02.2020.
11.02.2020 на станції Пологи Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми  №1226/1П, №20578 від 11.02.2020 було проведено контрольне зважування вагона №60929973 на справних електронних вагах, прийнятих до обліку СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниці» АТ «Укрзалізниця» за № 089, повірка 04.12.2019. 
За результатами контрольного зважування залізницею було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній № 53558888 у графі «маса вантажу, кг, визначена відправником» (62950 кг) не відповідає масі вантажу, встановленій  при проведенні контрольного зважування вантажу (65340 кг). Різниця складає +2390 кг. 
У зв`язку із вищезазначеним залізницею складено комерційний акт №463003/17 від 11.02.2020.
На станції призначення Сартана Донецької залізниці при перевірці вантажу у вказаному вагоні №60929973, який прибув з комерційним актом попутної станції Пологи Придніпровської залізниці №463003/17 від 11.02.2020, не було виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції і фактичною наявністю та станом вантажу.  
На підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній № 53558888 у вагоні №60929973 нараховано відповідачу штраф у сумі 60355,00 грн, що становить п`ятикратний розмір провізної плати.
Предметом даного судового розгляду є вимога АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» про стягнення з ПрАТ «МК «Азовсталь» 60355,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу.
Дослідивши обставини справи та надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким повністю погоджується апеляційний господарський суд, про наявність правових підстав для нарахування відповідачу штрафу у вказаній сумі відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, з огляду на таке.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України та частиною першою статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина третя статті 909 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України (далі - Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998. 
Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (далі - Правила) згідно зі статтею 5 Статуту.
Пунктом 6 Статуту передбачено, що накладна це - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Маса вантажу згідно статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення  визначається відправником.
Спосіб визначення маси зазначається у накладній (стаття 37 Статуту).
Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено пунктом 2.3. Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. 
Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, залізнична накладна №53558888 оформлена у встановленому законом  порядку.
За своєю правовою природою залізнична накладна №53558888 є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом, тому з огляду на положення статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.
Статтею 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Крім того, згідно пункту 5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статті 118 Статуту залізниць України.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, за якою відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача). Отже, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.
У постанові від 22.03.2018 у справі № 917/964/17 Верховний Суд зазначив, що при у розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до пункту 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача - ПрАТ «МК  «Азовсталь» штрафу суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчена належним та допустимим доказом у справі - комерційним актом №463003/17 від 11.02.2020, у зв`язку із чим відповідач як вантажовідправник відповідно до пунктів 24, 122 Статуту має нести відповідальність за неправильне зазначення в залізничній накладній маси вантажу.
Згідно зі статтею 105 Статуту, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%.
В даному випадку цей надлишок мав би становити не більше 125,9 кг, і тоді комерційний акт не складається. 
Проте, як вбачається із комерційного акту №463003/17, скаржник перевантажив вагон на 2390 кг, що в свою чергу загрожувало безпеці руху поїздів та могло призвести до сходу рухомого складу та аварійної ситуації.
З огляду на обізнаність відповідача про особливості вантажу, при його завантаженні у спірний вагон відповідач повинен був здійснити завантаження вагону з недопущенням гранично допустимих норм перевищення маси вантажу (створення умов для виникнення аварійних ситуацій на залізниці), тому доводи відповідача в апеляційні скарзі з цього приводу є безпідставними.  
Також безпідставні твердження відповідача про вплив атмосферних опадів на масу вантажу, оскільки жодних доказів впливу цих опадів на вантаж (скупчення на поверхні вагону снігу, що викликало збільшення маси вантажу на 2390 кг) у спірному вагоні відповідачем не надано.
Інших належних та допустимих доказів у розумінні статей 75, 76 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, скаржник не надав.
Посилання відповідача на те, що скупчення на поверхні вагону снігу відбулось внаслідок довшого строку доставки, аніж встановлений Правилами обчислення термінів доставки вантажів, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки порушення терміну   доставку вантажу не є предметом даного спору. 
Натомість як свідчать матеріали справи, на станції Пологи Придніпровської залізниці позивачем під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагоні №60929973 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено акти загальної форми №1226/1П, №20578 від 11.02.2020.
Вантаж у вагоні №60929973 прибув у завантаженому засобами відправника вагоні. 
Згідно технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (зввт) заводський №89 (модифікація ЗВВТ ВТВ-1СТ) станції Пологи Придніпровської залізниці, якими було здійснено переважування, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію - 26.10.2007, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена (ваги повірені згідно технічного паспорту 04.12.2019).
В розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту №463003/17 від 11.02.2020 зазначено, що на підставі актів загальної форми №1226/1П, №20578 від 11.02.2020 на станції Пологи проведено контрольне зважування вагона №60929973 приймальником поїздів Колісник І.В. за накладною вказаною на лицьовій стороні цього акту в присутності: начальник станції ОСОБА_1 , начальник вантажного цеху ОСОБА_2 , приймальник поїздів ОСОБА_3 , стрілок СК Пологи ОСОБА_4, була проведена перевірка маси вантажу на справних 150т.електронних вагах №89 ст.Пологи (повірка 04.12.2019). Фактична маса брутто вагона склала 87140кг, тара вагона з перевізного документа 21800кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 62950кг. Фактична маса вантажу нетто 65340кг, що більше документу на 2390кг. При комерційному огляді вагона було виявлено: завантажений згідно документа з п.п. 2.1, 2.2., 2.3.1 гл.14 додаток 3 до СМГС. Маркування не проглядається з снігового покрову, не порушено. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. В графі 20 зазначено: дріб`язок коксовий. Вантаж у вологому стані. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.п. 2.1, 2.2.,2.3.1 гл.14 додаток 3 до СМГС. В графі 7 зазначено: нанесене маркування вапняним розчином. Розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм. Перекоса кузова немає, люка закриті. Вагон у технічному стані справний. Дано оперативне повідомлення.
Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється відповідачем, комерційний акт №463003/17 від 11.02.2020 за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за №567/6855, оскільки складено з дотриманням чинного законодавства та підписано належними особами відповідно до пункту 10 Правил складання актів. 
Викладені у даному акті відомості відповідачем не оскаржені.    
Разом з цим, у залізничній накладній №53558888 правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник ПрАТ «МК» Азовсталь» - Шеремет О.І. (графа 55).
Викладені обставини достеменно підтверджують факт неправильного зазначення відправником маси вантажу в накладній.
Підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності у вигляді штрафу відповідно до пунктів 118, 122 Статуту є, зокрема, неправильне зазначення маси вантажу.
Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №60929973 складає 12071,00 грн.
Згідно приписів статей 118,122 Статуту залізниць, до стягнення заявлений штраф у розмірі  60355,00 грн (12071,00 грн. х 5) у п`ятикратному розмірі  вказаної плати по кожному вагону.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «МК «Азовсталь» у відзиві на позов зверталось до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій до розміру провізної плати.
Частиною першою статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
У контексті зазначеного, зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті  233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Судом першої інстанції при ухваленні рішення про залишення без задоволення клопотання відповідача про зменшення суми штрафу за невірно вказану масу в залізничній накладній, яка заявлена до стягнення, враховані наведені вище приписи  норм чинного законодавства, а також взято до уваги майнові інтереси позивача та відповідача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які, в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.
Звідси є правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафу.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та надаючи правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду про задоволення позову щодо штрафу, оскільки суд перевірив на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів його розмір, арифметичну правильність проведеного розрахунку та правові підстави вимагати стягнення штрафу, що відповідає вимогам відносно законності та обґрунтованості судового рішення, встановленим у статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ  «МК  «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область задоволенню не підлягає.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 269, 270, 273, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 03.09.2020 у справі № 905/972/20 залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.11.2020.

Головуючий суддя                                                                    С.В. Барбашова

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко