Ухвала
 
16 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 330/1621/16-ц
провадження № 61-13633ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 16 грудня 2008 року № 84, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 16 грудня 2008 року № 84;
визнати незаконним та скасувати п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради                  від 16 грудня 2008 року № 84 в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії                      ЯЗ № 258322, виданий 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 ;
зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради, земельну ділянку, яка розташована за адресою:                     АДРЕСА_1 .
 
Якимівський районний суд Запорізької області рішенням від 25 листопада                     2019 року поновив керівнику Мелітопольської місцевої прокуратури строк позовної давності для звернення з позовом. Позов задовольнив. Визнав незаконним та скасував п. 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 16 грудня 2008 року № 84 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність». Визнав незаконним та скасував п. 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 16 грудня 2008 року № 84 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та надання їх у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 258322, виданий 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за               № 010926400142. Зобов`язав ОСОБА_1 повернути територіальній громаді  смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:04:002:0139, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Запорізький апеляційний суд постановою від 12 серпня 2020 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі                       9 399,52 грн.
 
08 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у вищевказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи, а також надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, та встановлено для виконання вищевказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подано засобами поштового зв`язку квитанцію від 30 вересня 2020 року № 0.0.1854152611.1 про сплату судового збору у розмірі 11 154,70 грн.
 
Проте, ОСОБА_1 не подано до суду уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та не додано копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків касаційної скарги десять днів з дня отримання цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев