ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 808/3013/16	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс», Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року  (головуючий суддя: Бойченко Ю.П.) по адміністративній справі № 808/3013/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» до  Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області, про визнання протиправними та скасування податних повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Роджерс» (далі ТОВ  «Роджерс» ) звернулось до   суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області) , в якому просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті  відповідачем 07.07.2016 року податкові повідомлення-рішення №0001251401, №0001261401, №0001271406.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 02.04.2019 року ухвалені по справі судові рішення  скасовані,  справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року позов задоволено частково,  визнані протиправними та скасовані винесені ГУ ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення - рішення від 07.07.2016 року №0001251401, №0001261401 в повному обсязі, податкове повідомлення - рішення №0001271406 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 51 626,30 грн.  В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено. На користь позивача  за рахунок бюджетних асигнувань відповідача присуджені витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог в розмірі 2 610 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ  «Роджерс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального   права, просить постанову суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та   задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На рішення суду надійшла також апеляційна скарга від відповідача ГУ ДФС у Запорізькій області, який просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову, та відмовити в задоволенні позву в повному обсязі, а  ГУ ДПС у Запорізькій області заявлено клопотання про заміну відповідача по справі № 808/3013/16 з ГУ ДФС у Запорізькій області на нього, як його правонаступника.
Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 227 від 06.03.2019 року «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», а також постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 року «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» визначено реорганізувати ГУ ДФС у Запорізькій області, шляхом приєднання його до ГУ ДПС у Запорізькій області.
31.07.2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій.
Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає можливим здійснити процесуальне правонаступництво відповідача по справі № 808/3013/16 з ГУ ДФС у Запорізькій області на   ГУ ДПС у Запорізькій області.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ТОВ  «Роджерс», та  ГУ ДПС  у Запорізькій області задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, і зазначені обставини підтверджені матеріалами справи, що позивач ТОВ  «Роджерс» зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Запорізької міської ради 20.07.1995 року  відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №11624957 є платником податку на додану вартість (т.1 а.с.22-23, 25).  Податковим органом у період з 29.04.2016 року по   14.06.2016 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ  «Роджерс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.1.2014 року по 31.12.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 1.11.2014 року по 31.12.2015 року, за наслідками якої складено акт №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем в тому числі: пп.14.1.36, пп.14.1.181, п.14.1  ст.14, п.198.5  ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3  ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10  ст.201 ПК України, в результаті чого товариством занижено податок на додану вартість на загальну суму 95197 грн., в т.ч. по періодах: за листопад 2014 року на суму 38171 грн.; за січень 2015 року на суму 8126 грн.; за березень 2015 року на суму 11204 грн.; за жовтень 2015 року на суму 37696 грн.;
пп.271.1.1  п.271.1  ст.271, розділу  ХІІ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено орендну плату за землю на загальну суму 4623,92 грн., в т.ч. по періодах: за листопад - грудень 2014 року на суму 321,90 грн.; за 2015 рік - 4302,02 грн.;
п.2.2, п.2.6 глави 2  постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 в частині не повного оприбуткування та несвоєчасного оприбуткування готівки в КОРО на загальну суму 39 064,42 грн.
На підставі висновків Акту перевірки №59/08-01-14-01/23285637 від 22.06.2016 контролюючим органом прийнято  07.07.2016 року податкові повідомлення-рішення, а саме:
податкове повідомлення-рішення №0001251401, яким позивачу, у зв`язку із встановленням порушення пп.14.1.36, пп.14.1.181, п.14.1  ст.14, п.198.5  ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3  ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10  ст.201 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 118 996,25 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням - 95 197,00 грн. та 23 799,25 грн. за штрафними санкціями;
податкове повідомлення-рішення №0001261401,  яким позивачу, у зв`язку із встановленням порушення пп.271.1.1  п.271.1  ст.271 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 3 419,39 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням - 2 735,51 грн. та 683,88 грн. за штрафними санкціями, податкове повідомлення-рішення №0001271406, яким за порушення п.2.2, п.2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 195 322,10 грн.;
Не погодившись з правомірністю прийняття вищевказаних податкових повідомлень - рішень, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України, рішенням якого скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні рішення - без змін, після чого оскаржив їх в судовому порядку.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено  Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР  (далі - Закон №265), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Згідно приписів  ст.2  Закону №265  КОРО - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).
Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637  затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою (далі - Положення №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
В пункті 1.2 глави 1 Положення №637 зазначено, що під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (пункт 2.2 глави 2 Положення №637).
Згідно з п. 7.15 глави 7 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги - РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.
Відповідно до п. 2.6 глави 2 згаданого Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Абзацом 3 ст. 1  Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95  (далі - Указ №436/95) передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.  Тобто, оприбуткування готівки здійснюється шляхом внесення записів до КОРО на підставі фіскального звітного чеку РРО, який друкується по закінченню кожної робочої зміни, у день надходження готівки.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31.08. 2018 року (справа №813/2229/17), від 17.12.2018 року  (справа №810/3811/17), від 16.05.2019 року  (справа №810/3819/16).
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Роджерс» за 16.04.2015 року  та за 17.04.2015 року  у встановленому порядку роздруковані Z-звіти, а саме: №1935 за 16.04.2015 року  та №1936 за 17.04.2015 року  (т.3 а.с.88-89).
З розділу ІІ КОРО вбачається, що числові показники, які містяться у Z-звіті №1936 за 17.04.2015 року, який роздруковано о 17:06:43, були занесені іншою датою - 16.04.2015 року   із зазначенням, що такі відомості внесені на підставі звіту №1935 від 16.04.2015 року (т.3 а.с.90).
У розділі ІІ КОРО за 17.04.2015 року  позивачем внесені відомості, які відображені у Z-звіті №1935 за 16.04.2015 року  із зазначенням, що такі відомості внесені на підставі звіту №1936 від 17.04.2015 року.
Викладене свідчить про несвоєчасне оприбуткування позивачем готівкових коштів за 16.04.2015 року   на суму 10 325 грн. 26 коп.
Оскільки в матеріалах адміністративної справи   відсутні докази на підтвердження того, що запис в КОРО за 17.04.2015 був зроблений пізніше 17.04.2015 року, так як записи за 16.04.2015 року  та за 17.04.2015 року  могли бути внесені до КОРО 17.04.2015 року  після роздруківки Z-звіту №1936 від 17.04.2015 року  , проте із допущенням помилки в числових значеннях, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  наявність помилок за 17.04.2015 року   не може бути визнано порушенням правил оприбуткування готівкових коштів та підставою для застосування штрафних санкцій на повну суму зазначену у Z-звіті №1936 від 17.04.2015 року  , так як  за 17.04.2015 року  позивачем зазначено суму розрахунків в розмірі 10 453,26 грн., при цьому розмір повернутих коштів становить 128,00 грн.
В той же час позивач мав зазначити в КОРО відповідно до Z-звіту №1936 від 17.04.2015 року  суму 11 181,81 грн., при цьому розмір повернутих коштів складає 146,70 грн.
В силу викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що мало місце неповне неоприбуткування різниці між сумами 11035,11 грн. - 10325,26 грн  = 709,85 грн., а тому підлягала застосуванню  штрафна санкція  3 549,25 грн.( 709,85 х 5), а не 55 175,55 грн. (11035,11 х 5).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Z-звіту №668 від 19.02.2015 року  сума отриманої готівки за день складає 19 989,93 грн. (т.3 а.с.94,), проте, в гр.5 розділу ІІ КОРО (т.3 а.с.96) відображено лише суму в розмірі 2 285,88 грн., що свідчить про не оприбуткування грошових коштів в розмірі 17 704,05 грн., що надійшли за 19.02.2015 року, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючий орган мав право застосувати до позивача штрафні санкції на суму
143 695,80 грн. (10 325,26 + 709,85 + 17 704,05) х 5)
В силу викладеного суд першої інстанції правомірно частково скасував   податкове повідомлення-рішення №0001271406 від 07.07.2016 року в частині надмірно застосованої санкції   в розмірі  51  626,3 грн (55 175,55 грн. - 3549,25 грн.)
За приписами п.288.1,   п.288.4,  пп. 288.5.1  п. 288.5 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Згідно положень п. 289.1  ст. 289 ПК Україн для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Пунктом  289.3  ст. 289 ПК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Тобто, у пп. 288.5.1  п. 288.5  ст. 288 ПК України, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція розглядуваної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).
Викладене свідчить, що незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати,  Податковий кодекс України  вимагає, аби річний платіж орендної плати за земельну ділянку був не менше трикратного розміру земельного податку.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм  Податкового кодексу України  над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2  ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1  п. 288.5  ст. 288 ПК України.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, зазначений  у постановах Верховного Суду  від 11 червня 2019 року по справі №826/17049/16, від 10 жовтня 2019 року по ссправі 3824/2281/15-а.
Згідно матеріалів справи   підставою для прийняття   податкового повідомлення - рішення    №0001261401 від 07.07.2016 року, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати, став висновок контролюючого органу про   заниження позивачем розміру орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: м. Приморськ, вул. Леніна, 17/1, оскільки під час визначення розміру орендної плати ним використано нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2014 рік в розмірі 26 175,09 грн., за 2015 рік 32 718,86 грн., в той час як на 2014 рік розмір нормативно грошової оцінки такої земельної ділянки становив 45 846,00 грн., а на 2015 рік - 56 809,00 грн.
Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що 06.03.2012 року  між Приморською міською радою - Орендодавець та ТОВ «Роджерс» - Орендар укладено Договір оренди землі №169, відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець відповідно до рішення 12 сесії Приморської міської ради шостого скликання від 17.02.2012 №5   надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування та обслуговування аптеки «Формула здоров`я», за адресою вулиця Леніна, 17/1, місто Приморськ Запорізької області , нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 26175,09 грн. ( п.2.4 Договору); орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: 2617,51 грн. на один рік, що складає 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 4.1 Договору)(т.1а.с.118).
У відповідності  з п.4.4 Договору оренди землі №169 від 06.03.2012 розмір орендної плати переглядається Орендодавцем в односторонньому порядку один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.
Матеріли адміністративної справи свідчать, що ТОВ «Роджерс» на виконання вимог податкового законодавства до контролюючого органу подано податкові декларації з плати за землю, у декларації за 2014 рік   визначено до сплати орендну плату за рік в розмірі 2 617,51 грн., а за 2015 рік - 3 271,89 грн. (т.1 а.с.127-133), тим самим орендна плата за спірний період сплачувалась у розмірі не меншому за 3% нормативно грошової оцінки, які складають відповідно  на 2014 рік 45 846 х 3% = 1375,38 грн., на 2015 рік -  56 809 х 3% = 1 704,27 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визначення позивачу податкового зобов`язання   за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №0001261401 від 07.07.2016 року та скасував його.
Згідно з пп.14.1.36  п.14.1  ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У п. 198.5  ст. 198 ПК України  визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1  ст. 189  цього  Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до  ст. 196 цього Кодексу  (крім випадків проведення операцій, передбачених пп  196.1.7  п. 196.1  ст. 196  цього  Кодексу);б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2  розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп. 197.1.28  п. 197.1  ст. 197  цього  Кодексу);в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В той же час відповідно до ч.1  ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно ч.1  ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном,    іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:1) право власності на нерухоме майно;2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;3) інші речові права відповідно до закону;4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються:1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна;3) рішення органу або особи, уповноваженого установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою);4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності).
Частинами 3, 4  ст. 334 Цивільного кодексу України  встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення №0001251401 від 07.07.2016 року став висновок контролюючого органу про те, що ТОВ «Роджерс» проводяться ремонтні роботи приміщень, які не знаходяться у власності товариства та не орендуються, ці приміщення передані   ТОВ «Астрата-Південь»  на підставі Протоколу загальних зборів засновників ТОВ «Роджерс» від 28.08.2013 року №8/2013 та передаточного балансу від 01.08.2013 року. За даними бухгалтерського обліку  за період з 01.11.2014 року по 31.12.2015 року  платником податків понесено витрати на поліпшення таких приміщень на суму 475 984,99 грн. ,які не пов`язані з господарською діяльністю позивача.
Судом першої інстанції встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем по рахунку 15 «Капітальні інвестиції» відображено витрати на суму 475 984,99 грн., які понесено внаслідок поліпшення приміщень за адресами: м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 на суму 79939,16 грн.; м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 11 - 110914,02 грн.; м. Оріхів, вул. К.Маркса, 86а - 22299,01 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 16718,88 грн.; м. Гуляйполе, вул. Леніна, 58 - 1609,58 грн.; м. Запоріжжя, пр. Металургів, 16 - 56020,69 грн.; смт. Михайлівка, вул. Леніна, 37 - 174596,15 грн.; м. Приморськ, вул. Морська, 66 - 13887,50 грн.
Зазначені приміщення ТОВ «Роджерс»   передано ТОВ «Астрата Південь» відповідно до Передавального балансу від 01.08.2013 року. (а.с.13, т.3).           Між ТОВ «Роджерс» та ТОВ «Астрата Південь»  27.08.2013 року підписано протокол про наміри, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди про те, що з моменту підписання передавального балансу (01.08.2013) і до юридичного оформлення права власності ТОВ «Астрата Південь» на вищевказані приміщення, ТОВ «Роджерс» продовжує використовувати приміщення у власній господарській діяльності, зобов`язуючись підтримувати їх технічний стан на належному рівні, проводити поточний ремонт, модернізацію приміщень для відповідності вимогам законодавства України та ліцензійним умовам для аптечних закладів (т.3 а.с.12).
Викладене свідчить, що під час передачі до статутного капіталу товариства майна, останнє набуває статусу власника такого майна лише після державної реєстрації права власності   відповідно до положень чинного законодавства України.
Оскільки передавальний акт не є належним документом, що посвідчує перехід права власності на вищезазначені об`єкти нерухомості , на час перевірки товариства податковим органом до Реєстру не внесені відповідні зміни щодо зміни власника, відповідачем  не надано доказів на підтвердження того, що вказані приміщення   використовувались в операціях, що не є господарською діяльністю ТОВ «Роджерс»,суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для збільшення відповідачем позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість   за  податковим повідомленням-рішенням №0001251401  від 07.07.2016 року та скасував його.
Доводами апеляційних скарг зазначені обставини не спростовані.Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи, та винесено рішення з додержанням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 139,315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс»,  Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року  по адміністративній справі № 808/3013/16   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 жовтня 2020 року, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 04 листопада 2020 року.  

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий