УХВАЛА        
 
04 листопада 2020року
м. Київ
 
справа № 201/570/20
провадження № 61-15935ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                 Кузнєцова В. О.
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), та грошових коштів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка складається з суми страхового відшкодування - 19 928 грн 15 коп., пені - 742 грн, 59 коп., трьох процентів річних - 80 грн 17 коп.; в також 2 500 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від                            09 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 невідшкодовану частину страхового відшкодування в розмірі                         19 928 грн 15 коп., пеню в сумі 742 грн 59 коп., три проценти річних в сумі 80 грн 17 коп., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, компанія повинна сплатити страхове відшкодування у розмірі відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля, а саме у розмірі                               76 843 грн 08 коп. (за мінусом франшизи 1 тис. грн). Оскільки позивачу виплачене страхове відшкодування у розмірі 56 914 грн 93 коп., то залишок суми страхового відшкодування складає 19 928 грн 15 коп.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» задоволено.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що після отримання 03 вересня 2019 року заяви про виплату страхового відшкодування, 27 листопада 2019 року страховою компанією здійснено виплату в сумі 56 914 грн 93 коп., що відповідає розміру, визначеному висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 99-D/60/1 від 17 листопада 209 року в межах строку, передбаченого статтею 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відсутні підстави для стягнення із страхової компанії на користь позивача суми невиплаченого страхового відшкодування, пені і трьох процентів річних.
 
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову ОСОБА_1 до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_2 , є стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та грошових коштів, ціна позову в загальному розмірі становить 23 250 грн 91 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                  (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 201/570/20 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом                       2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для обов`язкового скасування постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова прийнята без повідомлення та участі заявників при розгляді справи в апеляційному суді, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, та грошових коштів розглянуто апеляційним судом в порядку спрощеного провадження, про що зазначено у вступній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, а в резолютивній частині вказаної постанови зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та грошових коштів відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. О. Кузнєцов