ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/533/20 пров. № А/857/7479/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.
за участі секретаря судового засідання:           Марцинковської О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року (суддя – Микитюк Р.В., час ухвалення – 15:43 год., місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 29.05.2020 року), 
у справі №300/533/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправною та скасування постанови, 

                                                            встановив: 

У березні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ІФ2139/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.01.2020р. про накладення штрафу в розмірі 250380 грн.. 
Відповідач Управління Держпраці в Івано-Франківській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ2139/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.01.2020 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 250380 гривень. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 2503 гривні 80 копійок. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 27.05.2020 року не погодився відповідач Управління Держпраці в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом не в повному обсязі з`ясовано всі обставини у справи та ухвалено рішення  з порушенням норм матеріального права. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за результатами проведеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 виявлено порушення законодавства про працю, а саме, допуск до роботи двох найманих працівників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виявлені порушення зафіксовано в Акті інспекційного відвідування від 17.12.2019 року. Стверджує апелянт, що оскаржена постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 прийнята 16.01.2020 року Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області у відповідності до норм чинного законодавства та не підлягає до скасування. Також вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що виявилось у застосуванні наказу Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 року, вказуючи, що такий втратив чинність 29.12.2017 у зв`язку з виданням 04.12.2017 наказу Міністерством соціальної політики України №1917. Також стверджує про безпідставність застосування положень Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, який визнаний судом нечинним. Зазначає апелянт, що матеріалами справи підтверджується правильність висновків Управління та помилковість висновків суду першої інстанції щодо обставин порушення позивачем вимог законодавства про працю. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 27.05.2020 р. та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
Позивач ФОП ОСОБА_1 із апеляційними вимогами не погодилася, подала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що відповідачем протиправно прийнято постанову про накладення на неї штрафу. Вважає рішення суду від 27.05.2020р. обґрунтованим, а тому просить залишити його змін, залишивши апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 28.02.2012р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджуються копією Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №880918 (а.с. 7). 
Управління Держпраці в Івано-Франківській області видало наказ "Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 " від 10.12.2019 за №1563-Д (а.с. 71). 
Відповідно до вказаного наказу відповідач видав направлення за №15-10/7395 від 10.12.2019 для проведення інспекційного відвідування позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю (а.с. 72). 
В період з 16.12.2019 до 17.12.2019 посадовими особами Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі вказаних наказу та направлення, здійснено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за наслідками якої 17 грудня 2019 року складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю за №ІФ2139/1679/АВ (а.с. 80-82). 
19.12.2019 Управління Держпраці в Івано-Франківській області за наслідками виявлених порушень винесло ФОП ОСОБА_1 припис за №ІФ2139/1679/АВ/П, яким приписано позивачу усунути вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови КМУ №413 до 28.12.2019 (а.с. 87). 
ФОП ОСОБА_1 на припис про усунення виявлених порушень №ІФ2139/1679/АВ/П від 19.12.2019 надано 28.12.2019 повідомлення, у якому зокрема зазначено, що позивачем не було здійснено порушення щодо допуску працівника ОСОБА_3 до роботи, без належного оформлення трудових відносин, оскільки в даному приміщенні паралельно з позивачем діяльність здійснює інша ФОП, з яким у ОСОБА_3 був укладений трудовий договір від 09.12.2019. Також вказано, що повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу було доставлено із запізненням у зв`язку із збоями в роботі послуг інтернет-провайдера (а.с. 88). 
16.01.2019р. начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування, прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ІФ2139/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, за порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, ПКМУ №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 250380 гривень (а.с. 91). 
Вважаючи постанову №ІФ2139/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 16.01.2020 протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернулася із вказаним адміністративним позовом до суду. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме, визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 16.01.2020 року про накладення уповноваженими посадовими особами на позивача штрафу, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі по тексу цієї постанови КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з підпунктами 6, 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування. 
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (в редакції, чинній на момент проведення інспекційного відвідування; далі – Порядок №823). 
Відповідно до п.2 Порядку №823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. 
Згідно з п.5 Порядку №823, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту. 
Згідно з пунктом 19 Порядку №823, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення. 
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою (пункт 20 Порядку №823). 
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку №823). 
Відповідно ж до пункту 29 Порядку №823, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. 
З аналізу наведених положень необхідно дійти висновку, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює Державна служба України з питань праці в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, за результатами чого складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю – припис про їх усунення. 
Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: 
- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; 
- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; 
- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; 
- недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; 
- недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; 
- вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; 
- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що за висновками акта Управління Держпраці в Івано-Франківській області інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю за №ІФ2139/1679/АВ встановлено порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, ПКМУ №413, а саме, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи без оформлення трудового договору двох найманих працівників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем проведення підприємницької діяльності в готелі-ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
17 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», якою відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: - засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; - на паперових носіях разом з копією в електронній формі; - на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. 
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Відносно допуску до роботи працівника ОСОБА_4 судом встановлено, що 09.12.2019р. між позивачем ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_4 було укладено трудовий договір №06, згідно з пункту 2 якого працівник зобов`язаний виконувати роботу бармена (а.с. 77). 
На підставі трудового договору №06 від 09.12.2019 ФОП ОСОБА_1 видано наказ №06 від 09.12.2019, у якому зазначено про прийняття ОСОБА_4 на роботу на посаду бармена (а.с. 76). 
Повідомленням про прийняття працівника на роботу від 12.12.2019 року підтверджується факт повідомлення ФОП ОСОБА_1 територіальний орган ДФС про прийняття на роботу працівника ОСОБА_4 (а.с. 78). 
Крім цього, сама ОСОБА_4 надала пояснення, що працювала у ФОП ОСОБА_1 починаючи із 09.12.2019 року (а.с. 75). 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт прийняття позивачем ФОП ОСОБА_1 на роботу працівника ОСОБА_4 на посаду бармена та укладення із нею відповідних договірних зобов`язань (трудового договору і наказу) починаючи із 09.12.2019 року. 
Вказані документи щодо працівника ОСОБА_4 були надані уповноваженим контролюючим особам під час проведення інспекційного відвідування, про що відображено в  акті інспекційного відвідування та не заперечувалося відповідачем. 
Таким чином, являються безпідставними твердження відповідача (апелянта) про те, що позивач ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи працівника ОСОБА_4 без оформлення трудового договору оформленого наказом. 
Відносно питання щодо повідомлення позивачем ФОП ОСОБА_1 центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу працівника ОСОБА_4 , то судом першої інстанції вірно враховано, що позивач намагалася подати на паперових носіях повідомлення про прийняття на роботу працівника. Однак, працівниками Надвірнянської ДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області їй було роз`яснено про необхідність подання документів в електронному варіанті з використанням електронного цифрового підпису. 
Однак, в період з 09.12.2019 по 11.12.2019 в готель-ресторані " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", де веде свою господарську діяльність позивач, був відсутній інтернет-зв`язок, про що свідчить довідка ТОВ "Нетгруп" ОСОБА_5 за №20н/01-27 від 27.01.2020, у зв`язку із проведенням ремонтних робіт (а.с. 19). 
За вказаних обставин повідомлення ДФС та її територіальні органи про прийняття працівників на роботу на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 не було подано своєчасно, проте таке повідомлення від 12.12.2019 року уже було наявним на час проведення інспекційного відвідування 17.12.2019 - 19.12.2019.. 
Отже, неповідомлення 09.12.2019 позивачем ОСОБА_1 територіального органу ДФС за місцем обліку її як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 способів відбулося з незалежних від позивача обставин. 
Відносно допуску до роботи працівника ОСОБА_3 судом встановлено, що 09.12.2019 між ФОП ОСОБА_6 , який є батьком позивача ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір №21, згідно з пункту 2 якого працівник зобов`язаний виконувати роботу кухаря (а.с. 15). 
На підставі трудового договору №21 від 09.12.2019 ФОП ОСОБА_6 видано наказ №21 від 09.12.2019, у якому зазначено про прийняття ОСОБА_3 на роботу на посаду кухаря (а.с. 16). 
Також ФОП ОСОБА_6 09.12.2019 видано наказ №22, яким затверджено і введено в дію з 09.12.2019 штатний розпис у кількості 8 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 38623 грн.. Згідно додатку 1 (штатного розпису) передбачено посаду кухаря (а.с. 17, 18). 
Вказані договір та накази про прийняття на роботу ОСОБА_3 надавалися для перевірки під час інспекційного відвідування. 
Факт роботи працівника ОСОБА_3 на посаді кухаря саме у ФОП ОСОБА_6 із 09.12.2019 року також підтверджується відомостями про нарахування та виплату заробітної плати від 16.12.2019р. (а.с. 105) та звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за грудень 2019 (а.с. 117). 
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 надав суду пояснення, що він працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , який уклав з ним трудовий договір 09.12.2019р.. 
Водночас, суд першої інстанції вірно врахував пояснення ОСОБА_3 про те, що під час проведення інспекційного відвідування він писав пояснення такі як йому говорили перевіряючи працівники контролюючого органу. При цьому він повідомив, що у 2018 році працював у ФОП ОСОБА_1 , а тому під час перевірки переплутав час роботи. 
Отже, являються безпідставними твердження відповідача (апелянта) про те, що позивач ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи працівника ОСОБА_3 без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність в діях позивача ФОП ОСОБА_1 порушень вимог частини 3 статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413, відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України. 
Відносно доводів апелянта (відповідача) про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що виявилось у застосуванні наказу Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012 року, який втратив чинність, а також положень Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, який визнаний судом нечинним, то колегія суддів апеляційного суду враховує, що застосування положень наведених вище правових актів не впливає на об`єктивність висновків суду першої інстанції у розглядуваних правовідносинах та правильність вирішення справи судом першої інстанції по суті позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду від 27.05.2020 року винесене з дотриманням чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                         постановив: 

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі №300/533/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 12.11.2020 року.