ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 р.	Справа № 440/2198/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 27.07.20 року по справі № 440/2198/20
          за позовом          Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до          Управління Держпраці у Полтавській області                  
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
28 квітня 2020 року  фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.01.2020 №ПЛ5779/156/АВ/П/ТД-ФС.
          В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час розмови з інспектором праці, яка відбулась у приміщенні місцевого центру зайнятості, ФОП ОСОБА_1 повідомляла інспектору, що страждає на гіпертонічний криз та потребує лікування, у зв`язку з чим підшукує собі заміну. Починаючи з 25.10.2019 ОСОБА_2 приходить до павільйону лише у робочі дні позивача допомагає їй з роботою та знайомиться зі своїми майбутніми трудовими обов`язками. Стверджував, що трудовій договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався, оскільки остання не є найманим працівником, заробітну не отримує, а тому відсутній факт порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України. 28.11.2019 ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із поганим самопочуттям була змушена звернутися до лікаря за медичною допомогою, а ОСОБА_2 залишилася у кіоску.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено повністю.
          Визнано протиправною та скасовано постанову управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу №ПЛ5779/156/АВ/П/ТД-ФС від 08.01.2020.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що в своєму письмовому пояснення, сама ж ОСОБА_1 не заперечувала факт перебування гр. ОСОБА_2 у трудових відносинах з нею, зазначивши, що ОСОБА_3 працює з 25.10.2019р. на випробувальному терміні виконує обов`язки продавця. На даний факт суд першої інстанції не звернув уваги.
Відповідач зазначає, що факт виконання обов`язків продавця гр. ОСОБА_2 та проведення нею розрахункових операцій в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 28.11.2019р. підтверджуються ще й актом Головного управління ДПС у Полтавській області про проведення фактичної перевірки питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 06.12.2019р. № 1550/16-31 -33-04-13/228502008
Крім цього, додатком до акту додано копію пояснення гр. ОСОБА_2 від 28.11.2019р., згідно змісту якого вона працює продавцем у ФОП ОСОБА_1 з 25 жовтня 2019р., графік роботи з 6-00 год. до 20-00 год., через 2 дні, заробітну плату ще не отримувала.
Відповідач звертає увагу, що починаючи з 25.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 домовилась з ОСОБА_2 про подальше її працевлаштування. Однак остання просила надати їй можливість ознайомитися з роботою без оформлення трудових відносин, для того, щоб зрозуміти чи підходить їй така робота чи ні. У період з 25.10.2019 о 25.11.2019 ОСОБА_2 приходила до павільйону, у якому працювала позивач, у робочі дні ФОП ОСОБА_1 , допомагала їй у роботі та\ ознайомлювалася з обоє язксіми.
Отже, гр. ОСОБА_2 цілий місяць підпорядковувалася графіку роботи, адже вона працювала разом із ФОП ОСОБА_1 і виконувала певні обов`язки.
Саме дане виконання робті і підлягає під пояснення, які надала ОСОБА_1 - гр ОСОБА_2 перебуває на випробувальному терміні.
Відповідач вважає, що з випробувальним терміном на роботі може бути працівник, який перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. ФОП ОСОБА_1 повинна була оформити трудові відносини з гр ОСОБА_2 і надати їй випробувальний термін.
На думку відповідача, гр. ОСОБА_2 була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи продавця без належного оформлення трудових відносин.
Позивач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначає, що згідно з наданими позивачем письмовими поясненням ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 на опитувану ОСОБА_2 , здійснювався тиск, а саме: інспектор закрила двері павільйону на ключ, нікого не впускала, чим обмежила право на свободу пересування опитуваної особи, та заборонила повідомляти будь-кого про перевірку. Таким чином, опитувана ОСОБА_2 не могла ані повідомити ФОП ОСОБА_1 про перевірку ані скористатися правовою допомогою, що призвело до надання пояснень, які не корекно відображають зміст відносин між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 .
Позивач наголошує, що відсутні підстави вважати, що пояснення ОСОБА_2 , відібрані під тиском інспектора відповідають дійсності. Окрім цього, згідно з наданими позивачем письмовими поясненням ОСОБА_2 , вона не мала трудових обов`язків, не виконувала будь-яку трудову функцію, не отримувала заробітню платню та не мала обов`язку підпорядковуватися режиму ФОП ОСОБА_1 та бути присутню у павільйоні протягом кожної робочої зміни та протягом всього робочого часу.
Позивач звертає увагу, що Управлінням Держпраці в Полтавській області не було надано жодних доказів, окрім відібраних під тиском показань ОСОБА_2 , на підтвердження того, що вона мала чітко визначені трудові обов`язки, виконувала трудову функцію, отримувала заробітню платню та мала обов`язок підпорядковуватися режиму ФОП ОСОБА_1 .
Також позивач зазначає, що пояснення ФОП ОСОБА_1 надавалися під диктовку інспектору праці, оскільки остання запевнила позивача, що такий виклад обставин буде найкращим для отримання мінімального штрафу.
Позивач вважає, що відповідачем не підтверджено наявність ознак трудових відносин, а саме:          виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, наявність конкретно визначеної трудової функції, отримання заробітньої платні та наявність обов`язку підпорядковуватися режиму ФОП ОСОБА_1 та бути присутньою у павільйоні протягом коленої робочої зміни та протягом всього робочого часу.
На думку позивача, наведене доводи відповідача не відповідають дійсності, є лише суб`єктивним та викривленим розумінням змісту рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем винесено наказ від 27.11.2019 №260П "Про проведення заходів державного контролю", відповідно якого, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Т.Жолоб, Л.Тіхоновій доручено провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 .
          Відповідно до направлення на проведення заходу державного контролю №2173 від 27.11.2019 головним державним інспекторам Жолоб Тетяні Іванівні та Тіхоновій Лідії Дмитрівні доручено провести інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактичне місце знаходження: АДРЕСА_2 , торгівельний павільйон " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".
У подальшому, на підставі вказаних наказу та направлення головним державним інспектором управління Держпраці у Полтавській області Жолоб Тетяною Іванівною  проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання ним вимог законодавства про працю, за результатами якого складений акт від 29.11.2019 №ПЛ5779/156/АВ.
          Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України щодо допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
          Так, в ході проведення інспекційного відвідування було виявлено, що працівниця ОСОБА_2 допущена до роботи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без укладання трудових відносин у законодавчому порядку. 
29.11.2019 інспектором праці Жолоб Тетяною Іванівною винесено припис №ПЛ5779/156/АВ/П, яким позивача зобов`язано усунути порушення щодо порядку укладення трудового з найманим працівником у законодавчовстановленому порядку. 
08.01.2019 начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербаком С.Л. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5779/156/АВ/П/ТД-ФС, якою на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 125190,00 грн на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України. 
          Позивач не погодився постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами та оскаржив її до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було допущено порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини є: Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №295 від 26.04.2017.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.
Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).
Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).
У цьому випадку управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та має права на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю на момент виникнення та реалізації спірних відносин було визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4.12.2019 №1132) /надалі - Порядок №823/.
          Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №823 (у редакції, чинній га момент виникнення спірних відносин) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
          За змістом пунктів 8, 10 Порядку №823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
          Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
          Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів. Перебіг строку для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування починається з дня, наступного за днем надання об`єктом відвідування документів і пояснень, необхідних для їх проведення.
          Відповідно до пункту 18 Порядку №823 у разі відсутності/ненадання документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення та/або надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.
Частинами 1-3 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:   1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи /часина друга/.   
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України /частина третя/.
Згідно статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
З аналізу цих норм КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 вбачається, що працівник може бути допущений до роботи лише після укладення між роботодавцем та працівником трудового договору та подання до територіального органу Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу за таким трудовим договором.
Частиною першою статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення
Відповідно до частини четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 /у редакції чинній на момент спірних відносин/ штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
          Пунктами 3, 4 Порядку №509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
          Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
          Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
          За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
          Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.
Підсумовуючи викладене вище, слід зазначити, що фізична особа - підприємець, щодо якої за результатами перевірки наявні підстави для висновку, що вона використовує найману працю без дотримання вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, підлягає притягненню до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Водночас факт того, що саме ця особа допустила працівника до роботи без відповідного юридичного оформлення має бути підтверджений належними та допустимими доказами
З апеляційної скарги встановлено, що відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_2 , яка на думку органу Держпраці, перебуває з підприємцем у трудових відносинах. 
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 страждає на гіпертонічні кризи та потребує проходження курсу лікування, який може  зайняти до трьох місяців, у зв`язку з чим вона підшукувала собі заміну.
Починаючи з 25.10.2019 ФОП ОСОБА_1 домовилась з ОСОБА_2 про подальше її працевлаштування. Однак остання просила надати їй можливість ознайомитися з роботою без оформлення трудових відносин, для того щоб зрозуміти чи підходить їй така робота чи ні.
У період з 25.10.2019 по 25.11.2019 ОСОБА_2 приходила до павільйону у якому працювала позивач, у робочі дні ФОП ОСОБА_1 , допомагала їй у роботі та ознайомлювалася з обов`язками. 
Трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не укладався, оскільки остання не була найманим працівником та заробітну плату не отримувала.   
28.11.2019 гр. ОСОБА_2 відкривала кіоск на прохання ФОП ОСОБА_1 , оскільки остання у зв`язку  з поганим самопочуттям була змушена звернутися за медичною допомогою. 
Пояснення інспектору праці Жолоб Т.І. гр. ОСОБА_2 надавалися під тиском інспектора та двох невідомих чоловіків та під її диктовку. 
          Вказане підтверджується поясненнями позивача наданими у судовому засіданні суду першої інстанції та поясненнями громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 долученими до матеріалів справи. 
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що пояснення ФОП ОСОБА_5 надавалися під диктовку інспектору праці ОСОБА_6 , оскільки остання запевнила позивача, що такий виклад обставин буде найкращим для отримання мінімального штрафу.
В подальшому трудовий договір з гр. ОСОБА_2 укладено не було у зв`язку з відмовою останньої укладати трудові відносини у законодавчо встановленому порядку. Громадянка   ОСОБА_2 у позивача на цей час не працює у зв`язку з переїздом до Кіровоградської області.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було допущено порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.
Також, колегія суддів, звертає увагу на те, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.
Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 08.01.2020 №ПЛ5779/156/АВ/П/ТД-ФС є протиправною та підлягає скасуванню. 
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 440/2198/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 440/2198/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  24.12.2020 року