Справа № 305/2009/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        09 грудня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,
з участю секретаря: Кухта М.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «Приват Банк» на рішення Рахівського районного суду від 20 січня 2020 року у справі № 305/2009/19 (Головуючий: Марусяк М.О.), - 
В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2019 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.12.2011 року, ОСОБА_2  отримала кредит у розмірі 7 100 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. 
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2019 року, має заборгованість в сумі 200 758,20 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом 7 071,77 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 189786,43 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3900 грн. 
У зв`язку з відсутністю у законодавстві норми, якою передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості відповідач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.12.2011 року у розмірі 119 877,20 гривень, яка складається з наступного: 7071,77 гривень - заборгованість за кредитом; 112805,43 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.12.2011 по 30.12.2018 та судові витрати понесені банком при подачі позовної заяви до суду.
Справу розглянуто судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України.
Рішенням Рахівського районного суду від 20 січня 2020 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", суму основного боргу за кредитним договором б/н від 08.12.2011 року в розмірі 7 071,77 грн..
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 08.12.2011 року по 30.12.2018 року у сумі 112 805,43 грн. відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", судовий збір в сумі 1 921 грн..
Не погоджуючись із даним рішенням суду у частині відмови у позовних вимогах АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу у якій просить рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2020 року скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення яким позов АТ КБ «Приват Банк» задовольнити, так як рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та праввилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомленаі, що підтверджується розпискою представника АТ КБ «Приват Банк» Дурдинець Р.Ю. та оголошеням про виклик ОСОБА_2 на офіційному веб-сайті судової влади Закарпатського апеляційного суду, які міститься в матеріалах справи і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у її відсутності
Встановлено, що 08 грудня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_2 , укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, та Тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
У позовній заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надала згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
До анкети-заяви позичальника банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписано.
Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв`язку із неналежним виконанням  ОСОБА_2  своїх зобов`язань станом на 30.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 200 758,20 гривень, яка складається з: 7 071,77 грн. - заборгованість за кредитом; 189 786,43 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 900 грн - заборгованість за пенею та комісією.
Позивачем ставилася вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 119877,20 гривень, яка складається з 7071,77 грн - заборгованості за кредитом та 112805,43 грн заборгованості по процентам за користування кредитом з 08.12.2011 по 30.12.2018 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У Анкеті – заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку мисловської Л.М. від 08 грудня 2011 року процентна ставка не зазначена, і в цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При зверненні в суд із позовом АТ КБ «Приват Банк» просив стягнути, крім заборгованості по кредиту, складові його вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.12.2011 по 30.12.2018 і посилався на на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, як невід`ємні частини спірного договору..
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, пені за несвоєчасне погашення процентів, та штрафи, наданий банком Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитно-заставного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно – правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредитних Умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг – це значний за обсягом документ, що створюється з усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору зі ОСОБА_2 АТ КБ «Приват Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладання на слабшу сторону договору-споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу АТ КБ «Приват Банк» залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного текста судового рішення
Повний текст постанови складено – 14 грудня 2020 року.
Головуючий:

Судді: